196 
lighed lægger den for dagen selv midt i den strengeste vinter, naar 
sneen dækker grøfter og gjerder og drysser fra buske og krat. Og 
mens alle de andre smaafugle sidder tause sammenkrøbet og kurer 
i kulden med oppustede, struttende fjer, kan man høre gjærdesmut- 
tens muntre sang. Den sidder i sin lune, dunrige fjerdragt vel til- 
freds og buttet og synger af fuld hals sine høie klare toner og sin 
muntre trille midt i vinteren. Naar graaspurven, som ellers er en 
haardfør fugl, sidder sammenkrympet med et traurigt ansigt, synger 
gjærdesmutten, som om det var vaar. 
Om vinteren holder den ofte til ved de frosne bække og smaa- 
elve med sterkt fald, hvor den da, naar vandstanden er lav, kryber 
ind gjennem hullerne i isen for at søge efter vandinsekter. 
Sangen er gjærdesmuttens liv. Synger gjør den tidlig og sent, 
sommer og vinter. Naar den føler sig sikker og tryg, benytter den 
hver ledig stund til at synge og kvidre. Naar den har sunget sig 
mødig og træt, hviler den sig ud en liden stund, men det varer ikke 
længe, før den tager fat igjen. Sangen er klangfuld, taktfuld og 
meget behagelig at høre paa. De høie, klare toner, som minder om 
kanarifuglens, gaar i slutningen af melodien over til en vakker trille, 
som er saa kraftig og fuldtonende, at man maa forbauses over, at en 
saa liden fugl kan frembringe dem. Den maa have et sterkt bryst, 
den lille fyr. 
Især om vinteren gjør dens sang et meget sterkt indtryk. Na- 
turen ligger død og stiv, trærne staar afløvet og nøgne, jorden ligger 
under sit hvide snelagen, alle de andre smaafuglene sidder og kutrer 
i kulden, mens gjærdesmutten, den mindste af alle, synger af fuld 
hals. Man bliver varm om hjertet, naar man hører gjærdesmuttens 
glade vintersang. 
Foruden sin egentlige sang bruger den ogsaa forskjellige slags 
lokketoner og varselsraab, som ogsaa andre fugle lægger merke til. 
Pladsen til sit rede vælger gjærdesmutten paa mange forskjellige 
steder. Man finder det i tætte buske, i gamle, hule træer, i kvist- 
hauge, i vedstabler, i fjeldsprekker, i murhuller eller jordhuller un- 
der trærødderne, undertiden ogsaa paa husene. Altid er pladsen 
valgt med stor omhu og redet bygget saaledes, at det paa en skuf- 
fende maade smelter sammen med omgivelserne. Det er derfor tem- 
melig vanskeligt at finde, uagtet det er saa stort i forhold til fuglens 
størrelse. Det er 16—17 em. høit og 12—13 cm. bredt og meget 
