202 
tilskrives myrerne, saaledes helleborus foetidus, chelidonium majus, 
corydalis ochrolenca m. fl. 
O. J. Lie-Pettersen. 
Hundens kombinationsevne 
I mine skoledaze — ja, det er nu en god stund siden — blev 
det mig indprentet, at det kun var mennesket, der besad den sjælelige 
evne, som betegnes ved ordet fornuft. Dyrene maatte lade sig nøie 
med en betydelig laverestaaende tilsvarende evne, der gik og gaar 
under navn af instinkt. 
Jeg skal ikke indlade mig paa filosofiske betragtninger over, i 
hvilket forhold disse begreber, fornuft og instinkt, staar til hinanden, 
eller om ikke dyrene — ialfald de høierestaaende af dem — 1 deres 
færd ofte lægger for dagen en evne, der ligger begrebet fornuft 
betydelig nærmere, end hvad vi i almindelighed forstaar ved begrebet 
instinkt. I min færden ude i naturen som jæger og fisker har jeg 
havt anledning nok til at iagttage hos dyrene evne til ikke alene at 
gjøre valg mellem flere til raadighed staaende udveie for deres handle- 
maade, men ogsaa en snarraadighed i kritiske situationer, der ikke 
kan henføres under kategorien instinkt. De, der har færdes i vore 
høifjeldstrakter og havt anledning til at iagttage vor lille vestlandske 
fjeldhest, enten man rider paa den, eller den taalmodig og forsigtig 
gaar foran med den tunge kløv paa ryggen, har vel mangfoldige 
gange beundret dens protest mod at lystre tøilerne, naar det har staaet 
om at gaa gjennem uren, over elven eller den høist usikkert bærende 
snefond. Ialfald er det sikkert, at det ikke en, men mange gange 
havde gaaet mig ilde, om ikke hesten havde havt bedre forstand at 
forholdene end jeg. Jeg blev heller ikke ret gammel fjeldvandrer, 
før jeg lærte, naar det rigtige ulænde skulde passeres, ganske at 
overlade mig til hestens skjøn paa, hvor det var mindst fare for 
os begge. 
Og hvad kan saa ikke vi jægere berette om, hvad vore hunde 
har kunnet præstere af rigtig fint udspekuleret snarraadighed i snevre 
vendinger? En gang steller hunden sig saa og en anden gang stik 
modsat. Undersøger man sagen nærmere, vil man som oftest finde 
at det kloge dyr i begge tilfælde har havt god grund til at vælge for- 
skjellig fremgangsmaade. Vi gaar jo ofte paa vore ensomme van- 
