214 
Et lignende tilfælde indtraf et aar derefter (1888) i det sydlige 
Schwarzwald. Professor Schottelius i Freiburg opdagede en katunge 
med medfødt stumphale i den lille by Waldkirch, dens mor havde 
en fuldstændig normal hale. Faren lod sig, som i almindelighed med 
katte, ikke paavise. Det kunde altsaa dreie sig om frivillig optræ- 
dende haleløshed (misfoster) eller ogsaa om afstamning fra en hankat, 
som (hvad man ogsaa antog) paa en eller anden maade havde mistet 
sin hale. Nøiere undersøgelse gav en anden og mere enkel sammen- 
hæng. I virkeligheden var der nemlig dengang temmelig hyppig 
kommet haleløse katunger til verden i Waldkirchen. Man forklarede 
denne kjendsgjerning, uden tvil fuldstændig tilfredsstillende, ved, at 
der for nogle aar tilbage havde boet en prest der, hvis engelsk fødte 
hustru eiede en haleløs hankat fra øen Man. 
MEG 
Hale af stumphalet og almindelig kat. 
A. de Mortillet i Saint Germain-en-Laye ved Paris iagttog ogsaa, 
at den engelske races mangel paa hale ogsaa ved krydsning med katte 
af almindelige racer er ualmindelig arvelig. Han fik i 1893 en saa- 
dan haleløs kat fra øen Man. Det var en liden stribet hunkat, som, 
med undtagelse af den korte kun 2 til 3 em. lange halestump, ikke 
adskilte sig fra andre huskatte. Denne hunkat parrede sig gjentagne 
gange med franske hankatte af almindelig art og bragte 24 unger til 
verden i 6 kuld. Af disse havde kun 10 almindelige haler, mens 14 
arvede en sterk forkortet hale, nogle havde endog en kortere hale end 
moren. Moren døde efter nogle aars forløb, og dr. Anthony, som fik 
kadaveret til undersøgelse, fandt til sin forbauselse, hvad han nu har 
offentliggjort i ”La Nature", at de haleløse katte fra øen Man tilsyne- 
ladende fører sit navn med urette, da her idetmindste endnu var seks 
vel adskilte halehvirvler tilstede, hvoraf de to sidste viste sig noget 
ufuldstændige og misdannede. Hos de normale katte, hvis haleskelet 
vi ser ved siden af det forkortede paa afbildningen, tæller man i al- 
mindelighed 22 hvirvler. 
