218 
eller meget mere for at bevise. at en saadan race ikke kunde frem- 
bringes paa denne maade. Han begyndte med syv hun- og fem han- 
mus. I fem generationer blev der avlet 849 unger, som alle fik skaaret 
halen af. Der blev ikke født en eneste haleløs blandt dem. Saadanne 
halestudsninger blev af praktiske grunde foretaget med en faarerace i 
hundrede aar, uden at der ifølge Nathusius's opgivende nogensinde 
kom haleløse lam til verden af denne race. Weismann sluttede deraf, 
og Døderlein, Richter og Bonnet kom med hensyn til haleløse hunde 
og katte til lignende resultater, at saadanne ufuldstændige halehvirv- 
ler maatte optræde frivillig (blastogent) hos visse dyr, for senere at 
lade sig nedarve med en vis seighed, som alle blastogene misdannelser, 
og mangfoldiggjøre sig i det uendelige hos husdyrene. Hos vilde 
dyr synes abnormiteterne lettere at forsvinde. Idetmindste saa prins 
von Solms-Braunfels en haleløs ræverace, som optraadte paa hans 
jagtmarker, hurtig forsvinde igjen. Bonnet fandt misdannelsen af 
den arvelige stumphale meget variabel hos hundene, snart manglede 
kun fire hvirvler, snart indtil ti, og de tilstedeværende var mere eller 
mindre sammenvoksede. 
Jeg maa her kun indflette, at saadanne negative tilfælde kun tør 
gjøre krav paa en meget liden bevisstyrke, og at netop denne veks- 
lende tilstand af de rudimentere halehvirvler tyder hen paa en for 
meget lang tid siden forekommen ydre skade. Thi oprindelig bliver 
sikkert den senere rudimentere hale anlagt i fuld udstrækning i foste- 
ret, idetmindste er dette tilfældet hos de nu i normal tilstand haleløse 
pattedyr. Weismanns antagelse, at operative indgreb ikke kunde 
have nogen arvelige følger, blev senere ogsaa fuldstændig modbevist 
af Brown-Sequard i Paris og hans elever Dupuy, Westphal og Ober- 
steiner i Wien. De fremkaldte nemlig ved operative indgreb paa 
marsvin ganske bestemte og forudsagte degenerationer og sygdomme 
(f. eks. øienformindskelse, epilepsi o. s. v.), sygdomme, som optraadte 
hos deres afkom. Al verdens dialektik kan ikke skaffe dette bevis 
for indflydelse paa kimstoffet ud af verden, og hvis saadanne vold- 
somme forstyrrelser fremkalder arvelige indvirkninger, hvor meget 
mere maa man da ikke vente dette af de gjennem aarhundreder stadig 
virkende indflydelser af klima, jordbund og levemaade. 
Følgerne af den konsekvente halestudsning vilde maaske først 
have vist sig i den 20de eller 30te generation, eller endog senere, hos 
mus. Der kan jo gives tilfælde af langvarig latent arv. Hos efterkom- 
