246 
Om bistik og bigift. 
Bidronningen og arbeidsbierne har som bekjendt en brod, der 
ved en kanal staar i forbindelse med giftkjertelen. Brodden selv er 
en elastisk rende, hvori der ligger to med modhager forsynede børster. 
To halvrunde dækskjæl danner som en slags skede om brodden. Naar 
bien vil stikke, driver den børsterne ud af renden og frembringer der- 
ved saaret, hvori der med det samme dryppes en liden draabe gift af 
giftblæren. Paa grund af modhagerne blir brodden siddende igjen 
i saaret, og som oftest blir ogsaa de øvrige dele af giftapparatet revet 
løs, hvorfor bien gaar til grunde. Ja, selv i det tilfælde, at bien ikke 
mister sin brod, skal den dog maatte bøde med livet, da stikket har 
foraarsaget en dybtindgribende forstyrrelse i dens organisme. 
Saaledes staar der i vore zoologiske lære- og haandbøger, det 
samme finder vi i al litteratur om bier, og saaledes har man tankeløst 
lært og fortalt i aarhundreder. 
Man synes ikke engang at have fæstet sig ved den indre usand- 
synlighed, som ligger i denne opfatning af bistikket. Og det vilde 
ikke være et enestaaende tilfælde, om en gammel ”natursandhed" 
blev modbevist af nyere forskninger, selv i tilfælde, der er vanske- 
ligere at iagttage end dette. 
Schreiber kan efter egne iagttagelser erklære det for usandhed, 
at den stikkende bi i alle tilfælde gaar til grunde, og han udtaler en 
berettiget tvil om, hvorvidt dette finder sted som regel eller i de fleste 
tilfælde. Biologisk seet er biens brod aabenbart et forsvarsvaaben 
— for andre behøver bien ikke, — og et saadant vaaben bruger jo 
eieren til forsvar mod angribende fiender i den hensigt at beskytte sig. 
Hvis nu bien altid skulde gaa til grunde efter en enkel gangs brug 
af sit forsvarsvaaben, saa turde man dog med rette spørge sig selv, 
hvad nytte bien vel kunde have af dette vaaben. Det vilde isaafald 
ikke længere være noget vaaben, men et dobbelt farligt selvmords- 
redskab, og det vilde været bedre for bien, om den i det hele ikke 
havde eiet noget forsvarsvaaben; thi et forsvar har jo absolut ingen 
mening, naar forsvareren ved anvendelsen af sit vaaben alligevel eller 
netop derved er redningsløs fortabt, og havde den angrebne bi ikke 
besiddet dette farlige vaaben, vilde der været mulighed for, at angrebet 
ikke havde endt med dens undergang, men at den kunde frelse sig 
ved flugt eller ved et tilfælde og paa den maade bjerge livet. Der 
