247 
kan dog ikke herske tvil om, at bien ikke har saa megen forstand, at 
den kan overskue faren og med den sikre undergang for øinene sige 
til sig selv: —”Velan, naar jeg nu i alle tilfælde skal dø, saa skal dog 
fienden idetmindste faa føle min hævn." Det vilde være formeget 
forlangt af en bihjerne. 
Ogsaa fra udviklingshistoriens standpunkt vil man vanskelig 
kunne forklare sig, at den stikkende bi maa gaa tilgrunde. Antager 
vi, at alle organer (særlig gjælder dette forsvarsvaaben) dannes og i 
større fuldkommenhed nedarves til afkommet, jo mere brug der er 
for dem, saa staar vi foran en ny gaade. De kjønsløse arbeidsbier 
er nemlig slet ikke istand til at lade noget gaa 1 arv, da de ikke har 
noget afkom, men kun efterfølgere, som dronningen giver dem. * En 
stikkende dronning kan imidlertid aldrig overdrage denne egenskab 
til yngelen og heller ikke selv have arvet den, da hun jo efter den her- 
skende opfatning maa gaa tilgrunde, naar hun stikker. Det bliver 
saaledes et aabent spørgsmaal, hvorledes bibrodden kan være ”op- 
elsket". 
Man maatte derfor antage, at vi ved bibrodden har at gjøre med 
en slags ”overdannelse" fra naturens side (paa samme maade som 
ved hjortenes gevir), hvad der dog i dette tilfælde forekommer usand- 
synligt. Den anden antagelse er ialfald meget sandsynligere: at den 
stikkende bi ikke altid gaar tilgrunde, ialfald ikke naar brodden ikke 
blir siddende igjen — og det er som oftest tilfælde. 
At bierne skulde være besjælede af en vis solidaritetsfølelse, saa 
at de gjerne i nødsfald ofrer sig for det heles bedste, er blot en myte, 
som vi ikke engang vil gaa nærmere ind paa. Den medfølelse, som 
kan gaa saa langt som til selvopofrelse for de andres skyld, findes 
ikke i hele dyreriget — undtagen hos enkelte dyr, der har særlig omhu 
for sine unger — og er ganske svagt udviklet selv hos naturfolkene. 
Grundsætningen: ”En for alle og alle for en" forudsætter saa høi 
sedelig og ethisk dannelse samt udviklet fornuft, som vi kun finder 
dem hos mennesket, som netop herved hæver sig over dyret. Over- 
førte vi den slags menneskelige dyder og følelser paa bierne, havde 
vi grund til at spørge, hvorfor i givet tilfælde ikke straks alle bier 
overfalder og stikker angriberen, men overlader dette til et forsvin- 
dende lidet antal, som vi maatte anse for mere stridslystne og kamp- 
ivrige, mens flertallet nøiede sig med at spille de feiges rolle. Det 
gaar ikke an at maale fænomenerne i naturen med de menneskelige 
forholds maalestok. 
