249 
den og øinene, jeg skal straks fange sværmen.* Gutten adlød: fa- 
deren hældte vand over det med bier tætbesatte hode, bøiede det frem- 
over og strøg ved hjælp af en fjærvinge hele forsamlingen ned i en 
kurv. Gutten fik ikke et eneste stik. 
Naar man har havt anledning at iagttage en ophidset biflok under 
et overfald, vil man have bemerket, at brodden kun i de allersjeldneste 
tilfælde blir siddende igjen i saaret, nemlig kun naar dyret blir jaget 
bort, med det samme det stikker. Man kan endog se den samme bi 
stikke baade to og tre gange efter hverandre uden at tabe brodden; 
lysten til at stikke er dog dermed forbi, blæren er tømt, og der ind- 
træder den tilstand, som man hos giftslangerne kalder ”at have for- 
bidt sig". Man kan altsaa gaa ud fra, at bierne ikke taber sin gift- 
brod ved at stikke, uden i undtagelsestilfælde. Om tabet medfører 
døden er ikke sikkert. At hele giftapparatet med brodden gaar tabt 
er et saa sjelden forekommende tilfælde, at det er uden betydning; 
men 1 saa fald pleier vistnok døden at følge, hvad der er konstateret 
ialfald for et enkelt tilfælde. 
Om end de folk, der driver biavl, stikkes mindre end andre men- 
nesker, er det dog sikkert, at kun et ganske lidet procenttal af dem 
er uimodtagelig for bigift. Professor Langer i Prag har i rundskri- 
velse forespurgt hos de tyske og østerrigske biholdere, om og i hvilken 
grad de var ufølsomme for stik. Af svarene fremgik, at 144 var bleven 
ufølsomme, mens 26 forsikrede, at de havde bevaret sin oprindelige føl- 
sombhed, og 9 paastod, at de var uimodtagelige for stik fra fødselen 
af. Da mange familier har drevet biavl i flere generationer, kan man 
vel ikke ganske afvise den tanke, at der ogsaa kan gives medfødt im- 
munitet mod bigift. Ellers erhverves denne immunitet først efter- 
haanden gjennem et større eller mindre antal stik, hvorved man tilslut 
vænner sig til giften som ved vakeinering; i enkelte tilfælde er 30 
stik tilstrækkelig, i andre kræves baade hundrede og mere. 
Virkningen af bigiften ytrer sig i heldigste tilfælde kun som be- 
tændelse omkring stikket, men efter den stuknes modtagelighed og 
giftens mængde kan hele personen lide derunder; de almindeligste 
symptomer er ængstelse og udmattelse, uro, skjælven, svimmelhed, 
afmagt, tilbøielighed til opkastelse, diarrhoe, feber og neldefeber (ur- 
ticaria). Symptomerne kan vare i timer eller i dage, ja endog i uger. 
De som følge af bistik angivne dødsfald er ikke sikkert konstaterede 
som saadanne. 
