251 
hos alle stikkende insekter; den varierer blot en smule hos de for- 
skjellige arter og atter en smule hos hvert enkelt dyr efter den saa- 
kaldte individuelle tilbøielighed eller stemning; det ene stik er nem- 
lig ikke som det andet, og den samme bis stik kan den ene gang være 
ganske uskadeligt, en anden gang usedvanlig smertefuldt. 
Myresyren spiller en ganske anden rolle i biernes liv. Førend 
de fyldte biceller tildækkes, sprøites der nemlig af brodden en liden 
draabe myresyre ind i dem, hvorfor man ogsaa kan paavise kemisk 
myresyre i honningen, mens blomsterstøvet ingen myresyre indehol- 
der.  Betænker man saa, at myresyren udmerker sig ved sine anti- 
septiske egenskaber, vil man 1 hele denne adfærd se en meget hensigts- 
mæssig konserveringsmetode for at bevare honningen fra forraadnelse: 
og gjæring. Den honning, som man med honningslyngen kan faa fat 
i fra de utildækkede celler, viser sig endnu fri for myresyre og begyn- 
der derfor efter kort tid at gjære; tilsætter man 0.1 pct. myresyre, 
holder den sig uforandret i flere aar ligesom honningen i de tildæk- 
kede celler. Og omvendt taber honning af tildækkede celler sin hold- 
barhed, naar man ved tilsætning af vand og inddampning berøver den 
myresyren, hvad der ofte sker i praksis, naar man vil befri honningen 
for dens, paa grund af myresyren, noget skarpe og bitre smag. Man 
har længe vidst, at denne honningsirup ikke er holdbar, ligesaa har 
man kjendt til, at den honning, der anvendes til mjød, først maa til 
sættes vand og derpaa koges i længere tid for at kunne gjære. 
Myresyren er saaledes paa den ene side et middel til stadig at 
desinficere bikuberne og holde dem fri for lugt, paa den anden side 
beskytter den paa grund af sine antiseptiske egenskaber bierne og 
deres forraad mod ødelæggelse. Uden dette kraftig virkende anti- 
septicum vilde der i kubernes fugtigvarme luft opstaa gjærings-, for- 
raadnelses- og mugsoppe i slige mængder, at de uden tvil maatte med- 
føre biernes undergang. I daarlige, honningfattige aar, naar der 
frembringes lidet myresyre, optræder derfor ogsaa den frygtede ”yn- 
gelraaddenhed" meget heftigt, mens den neppe merkes i gode honning- 
aar og ofte ganske forsvinder. 
Tidligere har man i stor udstrækning anvendt bistik som middel 
mod gigt, og i vore dage anbefales det ofte for reumatisme (som en 
slags subkutan injektion af myresyre). Den syge begiver sig til en 
bikube og blotter den reumatiske legemsdel, hvorpaa man maa for- 
styrre og ophidse bierne, til de falder over sit offer. Kuren er vist 
