FEB 26 1901 
Bergverksdrift og stenbrydning i Norge. 
(Forts.) 
Svovlkisgruber. 
Svovlkis begyndte man først omkring 1860 at tilgodegjøre her i 
landet; den ældre drift i disse gruber udvandt kun den kobberholdige 
malm, idet svovlkisen tildels var kobberholdig; som oftest var der 
imidlertid forlidet kobber til, at ertsen med fordel kunde tilgodegjøres 
ved de sædvanlige smeltemethoder. 
Tidligere havde den kobberfri svovlkis ikke værdi; i midten af 
dette aarhundrede begyndte, med den stigende produktion af svovl- 
syre, efterspørgsel fra de udenlandske svovlsyrefabrikker efter svovl- 
kis. Kis og kobbermalm forekommer paa mange steder sammen, for 
eksempel ved Visnes, Kongens grube ved Røros, Sulitelma; drift 
paa eksportkis og kobberholdig kis er da foregaaet samtidig. 
De fleste svovlkisforekomster ligger, ligesom kobberforekomsterne, 
i det nordenfjeldske bergdistrikt. Den største grube paa Ytterøen 
i nordre Trondhjems amt var Storgruben, som med vekslende 
mægtighed er forfulgt over 300 meter. Drift foregik her af et 
engelsk selskab, og den leverede i sin tid store mængder svovlkis. 
Paa svovlkis er i søndre Trondhjems amt drevet gruberne i Meldalen, 
efterat de var indstillede som kobbergruber; en stor forekomst er 
Undals grube i Rennebu, der imidlertid er meget fattig paa kobber. 
Killingdal kisgrube i Aadalen i Guldalen, omkring 5 km. oso. for 
Reitan jernbanestation, har i 1894 leveret omkring 6000 tons med lav 
kobbergehalt. Mægtigheden har gaaet op til 12—15 m. 
Ved Bosmo kisgrube i Ranen har været arbeidet med opimod 100 
mand, der har udbrudt omtrent 14000 tons kobberfattig kis med ca. 
50 pet. svovl. I de seneste aar er der arbeidet med ca. 180 mand og 
en produktion af ca. 20000 tons kis. 
Der er et vaskeri ved gruben. 
»Naturen* 17 
