269 
methoder, som her strækker til. Selv den fineste beregning vil komme 
tilkort, naar der i regningen er faktorer, man ikke kjender og ikke 
engang kan tage med i betragtning. Men der er alligevel en række 
foreteelser, som vi har fuldstændig sikkert kjendskab til, og som ved 
fornuftig sammenstilling bidrager til at kaste lys over de aller tid- 
ligste afsnit af jordens historie. Det er disse foreteelser, vi her skal 
tage lidt nærmere i øiesyn. 
Vort væsentligste kjendskab til jordens udviklingshistorie er vun- 
det gjennem geologiske undersøgelser, fornemmelig i indeværende aar- 
hundrede. De rester af fortidige organismer, som findes i jordlagene, 
og som optræder gruppevis, ofte med meget forskjelligt udseende, 
har ved disse undersøgelser som saakaldte ”ledefossiler* været af 
overordentlig stor hjælp ved bestemmelsen af udviklingstrinnenes 
rækkefølge og relative varighed. Som resultat af undersøgelserne 
deler man jordens historie i fem tider eller aldre: primordialtiden, 
primærtiden, sekundærtiden, tertiærtiden, kvartærtiden og nutiden. 
Af disse er de 4 sidste forsteningsførende, primordialtiden derimod har 
ingen forsteninger at opvise og kaldes derfor ofte ogsaa den livløse eller 
azoiske tid, skjønt det er temmelig sikkert, at primordialtidens yngste 
dannelser er af langt senere datum end livets tilblivelse paa jorden. 
Det kan man med stor vished slutte af de udviklingsformer, som fore- 
kommer blandt forsteningerne i primærtidens ældste formationer. I 
almindelighed kan man sige, at vort kjendskab til de forskjellige tider 
og deres geologiske forhold og begivenheder er større og fyldigere, 
jo nærmere vedkommende tidsrum ligger vor egen tid. Vi ved langt. 
mere om kvartærtiden end om tertiærtiden og mere om denne igjen 
end om sekundærtiden. Paa den maade blir primordialtiden eller 
det tidligste afsnit af jordens historie ogsaa det dunkleste og mindst 
bekjendte. Hvad geologien har kunnet lære os om dette afsnit, som 
jo netop her interesserer os, har indtil for ganske nylig været af meget 
liden betydning. Som vi skal se, har i de sidste aar forholdene imid- 
lertid i nogen grad forandret sig. 
Om jordens aller første udvikling faar man en vis besked ved 
analogislutninger fra andre himmellegemer. Man ved gjennem spek- 
tralanalytiske undersøgelser, at stoffene hele himmelrummet igjennem 
væsentlig er de samme, og det kan med stor sikkerhed forudsættes, at 
kraftlovene og kraftvirkningerne ogsaa er de samme, at hele universet 
med andre ord udgjør en eneste fysisk enhed. De forskjellige him- 
