277 
nede det en langt og smalt tilspidset kegle, en form, som maa egne 
sig fortrinlig for gjennemtrængning af den kompakte ismasse. Her 
s2aes flere blade, som enten var ifærd med eller allerede havde bredt 
sig ud, eller ogsaa blade, som halvveis skjulte nogle smaa grønlige 
blomsterknopper. Og hvor isflaget ud mod den ene kant var som 
tykkest (omkring 10 centimeter), stod der et eksemplar af planten, 
som havde udfoldet omtrent alle sine blade — af disse var især de 
nederste alt temmelig store — og i toppen fremviste et par gule, 
næsten bristefærdige knopper. Medens isflaget ud mod kulpens bred- 
der umiddelbart hang sammen med tælen i jorden, var det ind imod 
midten skilt fra kulpens vandflade ved et mellemliggende luftlag. 
Glyttede man ind under hulisen, saa man derfor, hvorledes bladstilke 
og blomsterbærende stængler havde boret sig ind i isflaget. Det hele 
billede mindede adskilligt om pæleverket under en brygge. Hvad 
de kanaler angaar, som var dannet gjennem isen, saa fandtes de at 
være af samme beskaffenhed som de under anemone nemorosa be- 
skrevne og fortjener derfor ikke nogen nærmere omtale. Det vel ud- 
viklede eksemplar af caltha palustris, som vokste i randen af isflaget, 
tog jeg med min spade op, og det viste sig da, at det først havde været 
nødt til at gjennembryde tælen i jorden, før det kunde vokse videre 
opigjennem vandet og ind i isen. 
I haardførhed synes saaledes caltha palustris at kunne kappes 
med tussilago farfara og anemone nemorosa, og det er allerede før 
nævnt, at dens udviklingsforløb paa et vigtigt punkt falder sammen 
med de to planters. Den har som disse en underjordisk stængel. 
Den nederste del af stængelen kan nemlig betragtes som en usedvan- 
lig kort rodstok, hvorfra de lange, hvide birødder vokser frem. Hvert 
aarsskud af caltha- palustris indgaar saavel i ernæringens som forme- 
ringens tjeneste ligesom det blomsterbærende skud hos anemone ne- 
morosa; men eiendommeligt for planten er det, at arbeidet i ernæ- 
ringens tjeneste har varet gjennem flere vekstperioder, førend skuddet 
ved en ny vekstperiodes indtræden blomstrer. 
De beskrevne planter ligner da hverandre adskilligt i biologisk 
henseende. Alle tre hører de til den gruppe af planter, som har sine 
blomsterbærende, undertiden ogsaa sine vegetative skud færdigdan- 
nede om høsten og derfor kan spire frem og sætte blomst i den tid- 
ligste vaar. Forstaar man ved egte vaarplanter alene saa- 
danne, som til uddannelsen af sit ernærings- og formeringsskud 
