278 
behøver en større del af vekstperiodens første afsnit, som altsaa først 
sætter blomst henimod vaarens slutning, maa de derfor og den plante- 
gruppe, de tilhører, kaldes uegentlige eller falske vaarplanter.*y 
Deres liv og deres udviklingsforløb frembyder forhold, der ikke synes 
at passe for lavlandets milde og temmelig lange vekstperiode, men 
vel for høifjeldets korte og barske. For tussilago farfara's vedkom- 
mende blev i min første notis de beviser tilrettelagte, som kunde tale 
for, at planten hørte hjemme tilfjelds. Dens geografiske udbredelse 
afgav et vidnesbyrd, som godt kunde tages til indtægt for en saadan 
antagelse. Den fandtes voksende paa Island, og saavel for Norge 
som for størstedelen af Europa hed det, at den var fundet i høifjeldet 
lige op til den evige sne. Om anemone nemorosa meddeler Hooker 
og Jacksons ”Index Kewensis* og Nymans ”Conspectus floræ Eu- 
ropææ", at planten er udbredt over hele Europa, undtagen Pyrenæer- 
halvøen, og tillige forekommer i det nordlige Asien og Amerika. Hos 
os er den ifølge Blytts ”Norges flora" almindelig lige fra de sydligste 
egne og helt op til Tromsø. Den ynder de skyggefulde steder 1 sko- 
ger og snar. I bagliernes smaa naturlige forsænkninger, hvor sneen 
om vaaren holder sig længst, og jordbunden lang tid fremover er 
fugtig, trives den udmerket og optræder i store masser. Her ser 
man ogsaa helst dens skud stikke frem af sneen, og naar sneflækkerne 
endelig er bortsmeltede, synes forsænkningerne som oversaaede med 
planten, saa tæt staar den. Den findes fra havet op 1 birkebeltet og 
gaar i det sydlige til 1000 m. og i Ranen til 500—700 m. over havet. 
T Valders skal den naa lige til birkegrænsen, og i Sparbu har man 
fundet den ovenfor birkegrænsen, blomstrende i begyndelsen af sep- 
tember. I forbindelse hermed skal nævnes, hvad Gunther Beck i 
sin ”Flora von Niederoesterreich" kan oplyse om, nemlig at snemar- 
kerne i Herzegovinas høifjelde fremviser om sommeren anemone ne- 
morosa i selskab med en hel del andre vaarplanter. — Den euro- 
pæiske udbredelse for caltha palustris er efter de ovennævnte verker 
omtrent den samme som for anemone nemorosa. Paa Balkanhalvøen 
og de italienske øer forekommer den dog ikke, men findes til gjen- 
gjæld paa Island samt de arktiske øer Woigatsch og Novaia Semlia. 
Den er en vandelskende plante og vokser paa fugtige enge, ved grøfter 
*) Her maa det rigtignok gjøres opmærksom paa, at i samme øieblik som 
en saadan inddeling gjennemførtes, vilde de fleste af vore saakaldte vaarplanter 
komme til at hede uegentlige eller uægte. 
