284 
lige gjæst, de unge var vel noget bange, men tog det dog i nebbet. 
De kastede det imidlertid straks fra sig. Dette eksperiment beviser 
saa meget, at teorien om skrækfarver dog ikke er saa ganske løs. 
Foruden Sydamerikas koralslanger omtaler ogsaa professor 
Boettger endnu en del eksempler paa mimiery blandt slangerre. I 
Centralamerika er der ligeledes nogle uskadelige koralslanger, som 
til sin beskyttelse bærer samme brogede dragt som de giftige. I 
Indien er der nogle giftslangeslegter, som paa ryggen har brogede 
længdestriber. Disse slanger kopieres af andre giftløse arter. Nogle 
uskadelige slanger, som lever i flodmundingerne og brakvandet ved 
Bagindiens kyster, ligner ligeledes i hele sit udseende, i beskjællin- 
gen af hoved og krop samt i farven ganske de giftige søslanger, som 
tilhører slegterne hydrophis og distira. Endvidere minder den be- 
kjendte i Syd- og Vestafrika hjemmehørende egæder dasypeltis, som 
vi allerede tidligere har omtalt i dette tidsskrift, ganske paafaldende 
saavel i form som i tegning om de overordentlig giftige sandhugorme 
(echis) og om de almindelige hugorme (vipera). Sandsynligvis er 
en saadan skrækindgydende maske nødvendig for denne egtyv, for 
at den uforstyrret af fuglene og andre fiender skal kunne søge sig sin 
næring. sg. 
Mindre meddelelser. 
Nogle iagttagelser om flaggermusene. 
Flaggermusenes natlige levevis og deres ophold paa skjulte steder 
om dagen har gjort, at vi ikke besidder saa stort kjendskab til de for- 
skjellige arter blandt dem, som til de øvrige pattedyr. Det er egent- 
lig kun studiet af fangne dyr og maveindholdet af netop dræbte eksem- 
plarer, som kan give os oplysninger om dens ernæring m. m. 
For nogen tid siden foretog OC. Oldham en række eksperimenter 
med en fangen langskjægget flaggermus (Vespertilio eller Myotis my- 
stacinus). Denne flaggermus er en af de flinkeste flyvere og sees 
oftest streife hen over vandflader; dens pels er paafaldende lang- 
haaret, ovenpaa mørkebrun til graasort, under lysegraa. I begyn- 
delsen vilde den fangne ikke røre melorme, hvormed man forsøgte at 
ernære den; men da den efter et par dages forløb var bleven noksaa 
am og havde opgivet sin tidligere bidskhed, drak den gjerne vand 
af haandfladen. Man bød den da natsommerfugle, maalere (Scotosia 
