290 
det, som raader over det norske hav og vel at merke paa grundt 
vand. Den bergenske zoolog H. Friele, der henledede opmerksom- 
heden paa dette forhold, antog, at skallerne var transporterede ud 
i det dybe hav af drivis. Det bør samtidig erindres, at professor G. 
O. Sars udenfor Romsdalskysten endnu tidligere havde fund>t grundt- 
vandskjæl og rullesten paa stort dyb, og at han heri saa et bevis paa, 
at en sænkning havde fundet sted der. 
I 1896 undersøgte den danske Ingolf-ekspedition havet mellem 
Jan Mayen og Island. Hr. A. 8. Jensen i Kjøbenhavn har ved gjen- 
nemgaaelse af ekspeditionens materiale fundet, at der omtrent overalt 
paa det dybe havs bund ligger døde skaller af grundtvandets vel be- 
kjendte arter ved siden af nogle faa virkelige dybvandsformer. Saa- 
ledes var det paafaldende at finde yoldia arctica, der nu lever ved 
Spitsbergen og i Karahavet paa et dyb af mellem 5 til omkring 100 
favne. Dens skaller blev skrabet op fra havdybder, der varierer mel- 
lem 500 og 1300 favne. . 
Forfatteren godtgjør med grunde, som ikke lader sig afvise, at 
de høinordiske dyrelevninger ikke kan være tilførte af drivende is; 
men at havbunden i forholdsvis ny tid, under istiden, maa have ligget 
meget høiere end nu. I den tid har de høinordiske grundtvandsdyr 
levet der; saa har der fundet sted en sænkning; den kan anslaaes 
at have været paa ikke mindre end 2500 meter (henved 8000 fod). 
Som man forstaar, kan disse den danske forskers resultater faa 
stor betydning ved forklaringen af istidsfænomenerne; de færreste 
geologer har drømt om muligheden af saadanne niveauforandringer, 
som der her er tale om, inden den kvartære tid. Man behøver saa- 
ledes ikke en hævning af 8000 fod for at fo:kla:e Skandinaviens istid. 
Undertegnede referent vil minde om, at han ved en tidligere leilig- 
hed i anledning af G. O. Sars's iagttagelser har henledet opmerksom- 
heden paa, hvorledes allerede disse, uagtet de var fra et indskrænket 
omraade, tydede paa store forskyvninger af forholdet mellem land og 
hav i Norden. 
Pjeturssons oplysninger om ældre glacialtider paa Island og 
Jensens skrift om levninger af grundtvandsdyr paa de store havdyh 
maa betegnes som nogle af de interessanteste bidrag til vore nordlige 
landes geologiske historie, som i den senere tid er fremkommet. 
Hans Reusch. 
