Jordklodens tidligste udvikling. 
(Slutning.) 
Vi har hidtil kun havt vor opmerksomhed henvendt paa de fy- 
siske forhold i jordkloden. En opmerksom iagttagelse af den nuvæ- 
rende overflade belærer os imidlertid meget snart om, at utal af kemiske 
processer ogsaa har spillet en overordentlig vigtig rolle i jordens 
historie. Ved fysiske kræfter er i store drag formningen skeet, men 
ved kemiske kræfter er hovedmængden af de stoffe dannet, der har 
været gjenstand for formning, og disses stoffes fysiske egenskaber har 
igjen virket regulerende og tillempende paa selve formningsprocessen. 
De kemiske virksomheder skylder derfor jordkloden ikke bare sin 
nuværende sammensætning, men indirekte ogsaa endel af sit udseende, 
endel af sine fysiske egenskaber 1 det hele taget. 
Der kan synes at være overmaade liden lighed selv mellem vore 
dristigste og mest fremskredne laboratorieforsøg og de vældige virk- 
somheder, som foregaar i en hel klode under aikjøling. Og en over- 
ordentlig stor forskjel er der visselig. Men denne forskjel refererer 
sig nærmest til graden, ikke til arten af processerne. Der er det 
samme forhold som mellem den svage gnist fra en elektrisermaskine 
med sit lille smeld og det blændende lyn, som følges af et øredøvende 
tordenskrald. Vi maa ikke glemme, at det er de samme kræfter, vi 
tar i tjeneste ved eksperimenterne, som ogsaa virker ude i den store, 
frie natur og der foraarsager de scenerier, som daglig fylder os med 
beundring. I virkeløgheden er der mere at lære af vore smaa, be- 
skedne laboratorieforsøg, end vi ved første øiekast skulde være til- 
bøielige til at tro. — Jeg tænker her først og fremst paa de saakaldte 
dissoceiationsfænomener. 
Lad os gjøre et tankeeksperiment! 
Lad os tænke os, at vi fra dette øieblik af kunde stanse jordens 
udvikling og istedetfor at lade den fortsætte sin naturlige gang kunde 
føre den tilbage den samme vei, den var kommen, nøiagtig i samme 
rækkefølge og med samme hurtighed. Hvor der var foregaaet kon- 
centration, vilde vi faa udvidelse, istedetfor fortætning vilde der ind- 
træde fordampning, smeltning vilde afløse frysning, spaltning træde 
istedet for kemisk forbindelse. Naar udviklingen ad denne forkjerte 
vei var ført tilende, vilde jorden tilslut efter millioner og millioner 
