298 
da denne skorpedannelse var naaet saa vidt, at de faste dele havde 
faaet tilstrækkelig fasthed, og eruptionerne fra det indre derfor ikke 
kunde finde sted hvorsomhelst, men var henvist til visse ”svagheds- 
linjer* langs jordoverfladen, altsaa havde ordnet sig i vulkanrækker 
— først da kunde for alvor de processer begynde, som skulde model- 
lere jordoverfladen og efterhaanden give den de træk, vi kjender fra 
nutiden. 
Dette er den tredie vigtige fase i jordudviklingen. 
Det er især amerikanske geologer, som har givet en rimelig og, 
som det synes, fuldt tilfredsstillende forklaring for, hvad der har be- 
virket de store træk i jordoverfladen. De mest iøinefaldende af disse, 
naar der tales om jorden i sin helhed, er de store havbassiner i for- 
hold til de store fastlande. Den første, som erkjendte de virkende 
aarsager ved dette fænomen, var den berømte amerikaner Dana. Han 
forklarede sig tingen saaledes: Det er umuligt at antage, at jord- 
skorpen som helhed, selv bortseet fra de utallige porer og hulrum i 
dens indre, er fuldstændig ensartet, f. eks. ligeoverfor varmestraaling 
og koneentration. Vi ved, at forholdene den dag idag i saa henseende 
er meget ulige. Men hvis sammentrækningen er ulige, saa maa ogsaa 
overfladen blive ujevn, selv om den fra først af var en noksaa fuld- 
kommen kugleflade. Hvor sammentrækningen er stor og foregaar 
raskt, vil der dannes fordybninger, og hvor sammentrækningen er 
langsom, vil der blive staaende partier igjen, som i forhold til disse 
fordybninger har et høiere niveau, det er med andre ord fastlande i 
forhold til havbassinerne. Begge dele er opstaaet ved ulige sammen- 
trækning, og de kræfter, der har frembragt dem, er virksomme den 
dag idag. Men deraf følger ogsaa med nødvendighed, at den ind- 
byrdes fordeling af fastlande og havbassiner nogenlunde er den samme 
nu, som den altid har været. Forandringer har naturligvis fundet 
sted, ved hævninger og sænkninger, ved dislokationer og paa anden 
maade, men i hovedtrækkene har fastlande og havbassiner beholdt den 
plads, de har havt lige siden jordens første tider eller rettere sagt: 
lige fra jordskorpen blev saa modstandsdygtig mod tryk, at en sam- 
menhængende koncentration kunde finde sted. Dette er i korte træk 
Danas forklaring af fastlandenes fordeling. 
Vi er nu kommen saa langt ud i jordens historie, at der ikke læn- 
ger godt kan tales om dens første udvikling. At gjøre rede for dan- 
nelsen af dale og fjelde, høisletter og lavsletter, fjorde og sjøer — kort 
