306 
sundhedsskadelige virkninger. Alle sygdomstegn hidrører meget mer 
fra forandringer i lymfekarsystemet og bevirkes af de i disse brende 
kjønsmodne dyr. Tilstopning af lymfekarrene, opdæmning af lymfen 
med efterfølgende udvidelse af karrene, bristning og betændelse kan 
være de umiddelbare følger. Hindres lymfen stadig i at flyde, kom- 
mer opsvulmen og vekstforøgelse i vævet, der kan lede. til enorm for- 
størrelse af en eller anden legemsdel, navnlig yderlemmerne. Hos 
saadanne beklagelsesværdige syge er ofte det ene ben normalt, men det 
andet fire gange furtykket og ser ud som et elefantben. Man kalder 
derfor denne sygdom, der er meget udbredt i troperne, for elephan- 
tiasis. Til forklaring af dette er det dog ikke nok, at de kjønsmodne 
dyr er i lymfekarrene, men man antager, at hunnen af og til kan blive 
syg og da ikke bringer til verden de os velkjendte smaa orme, men 
udstøder sine eg, som tilstopper de fine lymfekar eller lymfeitlerne. 
Opdæmning af lymfen, gjentagne betændelser i lymfekarrene og der- 
ved vanskeliggjørelse af lymfens opsugning indleder saa forstørrelsen 
og vekstforøgelsen. FElephantiasis er en meget almindelig sygdom i 
troperne desværre. Paa de fleste steder, som vi her beskjæitiger os 
med, kan der ikke være tale om at faa gjennemført en energisk fore- 
byggelse af sygdommen, bestaaende i, at folk kun faar renset vand at 
drikke. Man faar da idetmindste se til, om man kunde faa gjor” an- 
ledningen til smitte mindre udbredt; det kunde kun opnaaes ved, at 
man erklærede mosquitoerne krig, et foretagende, der, som vi i det 
GERE skal se, ogsaa i andre henseender vilde være meget nyttigt, 
eller derved, at den, som er bleven syg af elephantiasis, passer sig nøie 
for at blive stukken af mosquitos, da det jo kun er disse, som aitier og 
aiter vedligeholder livets kredsløb hos vore snyltere. 
Til sine tider kan der vistnok findes i blodet tidlige udviklings- 
stadier af ogsaa andre orme end de her nævnte, naar de paa sin van- 
dring fra tarmen, hvor de kommer ind, trænger sig ind i blodet og 
med blodstrømmen føres til sit blivende opholdssted i legemet. 
Meget større interesse for os europæere har imidlertid sporo- 
zoerne. 
Det var den franske læge Laveran, som i 1880 opdagede disse dyr 
i menneskets røde blodlegemer. Siden den tid har man nøie studeret 
deres forekomst og levesæt, og man adskiller nu tre ogsaa i sine virk- 
ninger forskjellige arter. For at gjøre de farveløse snyltere i blod- 
legemernes indre tydeligere farver man dem. Ved en rigtig anven- 
