312 
kvemme udvei er imidlertid forlængst bleven stengt ved den uom- 
stødelige kjendsgjerning, at alle de levende væsener, som nu findes i 
verden, dyr som planter, kun er efterkommere af lignende væsener. 
Malariasnylterne maa altsaa komme ind i legemet udenfra. Det er 
sikkert. Men hvor skjuler den sig? De omstændigheder, hvorunder 
man kan blive smittet med malaria, er vel kjendt. I fjeldegne faar 
man ikke denne sygdom, men hvor der paa lavlandet er sumpe eller 
holder paa at danne sig saadanne, der holder den til, og man behøver 
kun at opholde sig i en saadan berygtet egn for at blive angrebet af 
”feberen". Saalænge man ikke vidste noget om sporozoerne i de 
røde blodlegemer, søgte man aarsagen 1 et stof, som man kaldte sump- 
miasma eller malaria. Hvordan dette stof skulde være beskaffent, 
derom havde man vistnok ingen anelse. Det indholdsløse begreb ma- 
laria fik dog en betydning derved, at man kunde stille det i modsæt- 
ning til begrebet contagium. Erfaringen havde vist, at den ved miasma 
fremkaldte sumpfeber ikke kunde overføres ved berøring, d. v. s. 
smitte, mens andre sygdomme var i høi grad smitsomme. Den ofte 
ligesaa gaadefulde aarsag til de sidste sygdomme kaldte man conta- 
gium. Laveran har vistnok givet miasmalæren dødsstødet; thi den 
gamle medicinske skoles miasma er jo plasmodiernes spirer, men først 
efter 18 aars forløb lykkedes det at fastslaa, md hvilken vei smitten 
overføres til mennesket. Man søgte først, ligesom tidligere, sygdoms- 
aarsagen i jordbunden i feberegnene og mente, at spirerne kom op i 
luften og indaandedes af menneskerne. Nu, da vi har fuldstændig 
klarhed over sygdommen, erfarer vi, at allerede romerne førte den 
herjende farsot tilbage til stilk af insekter. Det viser sig videre, at 
den samme anskuelse er bleven fremholdt fra forskjellige kanter lige 
op til vor tid, og at befolkningen i hele verdens hovedarnesteder for 
malaria direkte giver insekterne skylden for sygdommen og dens ud- 
bredelse. 
Mosquitolæren, som læren om de blodsugende insekters medvir- 
ken til fremkaldelsen af malaria ogsaa kaldes, har meget bestikkende 
ved sig. Som jeg allerede har bemerket, sammenfatter man under 
benævnelsen mosquitos alt, som er fluer, som stikker og suger blod. 
Mosquitos er altsaa de forskjelligste arter af myg. Enhver ved, at disse 
blodtørstige insekter kommer fra vandet, det vil sige, at de i det gjen- 
nemgaar sin første udvikling, larvestadiet. De er talrigere, jo mer 
der er af sumpe, jo varmere og fugtigere sommeren er, og jo mer stille- 
