314 
hvor Texasfeberen er endemisk, erhverver kvæget efterhaanden en 
uimodtagelighed (immunitet) og synes friske, endda de har snylte- 
dyrene i kroppen. Men saasnart de kommer i berøring med friskt 
kvæg, blir dette meget alvorlig sygt. Man stod saaledes foran den 
overraskende foreteelse, at omend malaria og texasfeber begge frem- 
kaldes af blodsnyltere, vistnok af forskjellig art, saa overførtes den 
første aldrig fra et individ til et andet, mens den anden altid smittede. 
Først for nogle aar siden er det lykkedes at vise, at texasfeberen lige- 
saalidt er smitsom som malaria. Man behøver blot at fjerne alle de 
midder, der i stor mængde borer sig ind i huden paa kvæget ude paa 
græsgangen. Bringer man paa den anden side midderne over paa 
friskt kvæg, saa blir det uvægerlig sygt, selv om det er flere dagsreiser 
fjernet fra smittekilden. Midderne eller rettere deres yngel er det 
altsaa, som formidler sygdommen og forpester græsgangene. Ved 
surrasygdommen blandt hornkvæget i Sydafrika lever der i blodvæd- 
sken, ikke i blodlegemerne, et dyr af fiskelignende form, det er to-tre 
gange saa langt som et blodlegeme; det hører ligeledes til protozoerne 
eller urdyrene, dog ikke til sporozoernes klasse, men til flagellaterne 
eller flimredyrene. Tsetsefiluen, en med vor stueflue beslegtet art, 
suger dem i sig sammen med blodet og leverer spirer til ny smitte for 
andre endnu friske individer. Men medens ved filiarosen insekterne 
kun er overbærere af sygdommen, idet de skaffer de unge orme ud af 
menneskene og bringer dem hen paa et andet sted i vand, hvorfra de 
igjen kan komme ind i os, indpoder i de andre tilfælde, ved texas- og 
surra-sygdommen, insekterne sygdommen direkte. 
Som følge heraf formulerte ogsaa tilhængerne af mosquitoslæren 
sine anskuelser paa temmelig forskjellig maade. Muligheden af, at 
malaria skulde kunne smitte direkte fra en syg til en frisk ved hjælp 
af et insekt, blev ikke paastaaet af nogen, fordi man vidste, at det med 
blod fuldproppede insekt for en stund ikke trængte til næring, fordi 
det endvidere ikke kunde forklares, hvorledes maiariasnylteren skulde 
kunne komme fra insektets tarm over i saaret og blodet, naar insektet 
stak paany, og endelig fordi, selv om man antager det usandsynlige 
tilfælde, at der endnu kunde hænge igjen paa insektets braad nogle 
parasiter, forsøg har godtgjort, at et lidet antal af disse ikke er istand 
til at fremkalde sygdommen. Indsprøitninger af 0.5 kub.-em. malaria- 
blod under huden hos et friskt menneske var ganske virkningsløse. 
Først naar man sprøitede ind 2 kub.-cm. og det lige ind i en blod- 
