322 
vintertilstanden fra slutningen af denne maaned. Hermed hænger 
det ogsaa sammen, at sjøen i vintermaanederne har den største gjen- 
nemsigtighed. 
I fjordenes dyb raader derimod en langt større bestandighed i 
planktonet. Her er ogsaa de fysiske forhold temmelig uforanderlige. 
Paa de større dybder f. eks. i Byfjorden, Herløfjorden og Osterfjorden 
er temperaturen hele aaret 6—7 gr. OC. og saltgehalten ca. 35 pro mille. 
I denne dybvandsregion, hvor der hersker oceaniske forhold i fysisk 
henseende (Hjort og Gran anvender betegnelsen ”de konstante At- 
lanterhavsforholds region*) lever en planktonfauna, som er arktisk 
1 sit præg. 
I sit arbeide over Nansen-ekspeditionens krebsdyr har G. O. Sars 
givet en udførlig fremstilling af de fundne copepoder (smaakrebs). 
Af denne orden opføres i det hele 28 arter, hvoraf flere nye for viden- 
skaben. Af de nævnte 28 har jeg i fjordene ved Bergen identificeret 
12 arter. Blandt disse har 5 tillige en sydlig udbredelse og kan 
saaledes ikke regnes for arktiske i streng forstand, og af de øvrige 7, 
som maa betegnes som rent arktiske, er 2 nye for Norges fauna. Da 
jeg i de sidste par aar delvis har benyttet en lukkehaav til planktonets 
indsamling, har jeg kunnet danne mig et ganske godt billede af de 
forskjellige formers udbredelse paa dybet. Det har da ogsaa vist sig, 
at der sammen med de arktiske former fra fjorddybene*) ogsaa fore- 
kommer arter, som gaar langt mod syd. Men totalindtrykket blir, 
at fjorddybenes fritlevende dyreverden (det animalske plankton) er 
af arktisk karakter. 
Der er flere ting, som tyder paa, at nævnte arktiske copepoder 
er endogenetiske, d. v. s. født og opvokset paa fjorddybene og ikke 
bragt did andetsteds fra (allegenetiske). I det hele taget er det lidet 
sandsynligt, at de copepoder, som lever i bundlagene i de vestlandske 
fjorde, skulde rekruteres synderligt ved arktiske strømmes transport. 
Sars angiver for flere af de copepoder, som er fælles for polhavet 
og de vestlandske fjorddyb, at de under Fram-ekspeditionen fandtes 
lige op til overfladen. De er saaledes efter sin natur ikke nødvendig- 
*) Det største fjorddyb i Bergens nærhed er Bjørsvikdybet (tvers af Bjørsvik 
mølle) i Osterfjorden. Jeg har der loddet paa 650 meter, hvilket akkurat svarer 
til Ulrikkens høide. I Sognefjorden findes som bekjeudt den største sænkning 
af bunden, 1244 meter. Naar Galdhøpiggens top befinder sig i en høide af 2560 
ma, blir saaledes afstanden mellem horizontalplanerne gjennem den skandinaviske 
halvøs høieste og laveste punkt 3804 meter. 
