324 
fabelagtige størrelse kan maale sig med Indiens berømte rafflesia, 
medens den overgaar denne i sine blomsters pragt.* Han henregner 
den til nymphæacéernes (vandliliernes) familie, beskriver i korthed 
dens blade og blomster og siger, at den blomstrer i december og 
januar. Heller ikke han bragte eksemplarer af planten til Europa. 
Samme aar blev den af den franske reisende Alecide D'Or- 
bigny fundet nær Rio Mamoré's kilder, ved sammenløbet af de to 
floder Aperé og Tijamuche, i samme egn, maaske paa det samme sted, 
hvor Haenke havde stødt paa den en menneskealder tidligere. 
Ligesom denne indsamlede han mange blomster og blade; men under 
en alvorlig sygdom, som han kort efter paadrog sig i disse usunde 
*rakter, mistede han sine eksemplarer og opnaaede saaledes ikke den 
tilfredsstillelse at bringe den hjem. — Allerede i 1827 havde den 
samme reisende ved floden Paranå i det sydlige Brazilien nær græn- 
sen af Paraguay opdaget en meget nærstaaende, maaske endog iden- 
tisk art, som han senere kaldte Victoria cruziana. Vandfladen var 
over en strækning af henimod I engelsk mil (1.6 km.) dækket af store, 
runde blade; mellem dem stak de store hvide og røde blomster op 
og fyldte luften med sin vellugt. I nærheden af dette sted skal M. 
Bonpland, den berømte Alexander v. Hum boldts medreisende, 
allerede i 1819 have seet den samme plante. Det var af denne art, 
D'Orbigny henimod slutten af 1827 sendte pressede blade, blom- 
ster og frugter til ”Muséum dhistoire naturelle" i Paris. Men 
underveis gik størsteparten heraf tilgrunde, og kun et eneste beska- 
diget blad af umaadelig størrelse blev opbevaret i museets samlinger. 
Den der har æren af at have gjort Victoria regia videnskabelig 
bekjendt, er den tyske botaniker Robert H. Schomburgk, 
som i 1837 i opdrag af ”Royal Geographical Society* i London og 
under beskyttelse af den britiske regjering bereiste de indre dele af 
Britisk Guyana. I en beretning, som han indsendte til ”Geographi- 
cal Society, omtaler han sit fund i følgende ord: ”Den lste januar 
iaar, medens vi kjæmpede mod de vanskeligheder, hvormed naturen 
paa forskjellig vis søgte at hindre vor reise opad floden Berbice, 
naaede vi et sted, hvor floden udvidede sig og dannede et roligt bas- 
sin. En gjenstand i den sydligste del af dette bassin vakte min op- 
merksomhed; det var umuligt at fatte, hvad det kunde være. Men 
ved at opmuntre mine folk ved løftet om en ekstra belønning naaede 
vi kort efter stedet, og jeg stod ligeoverfor den gjenstand, som havde 
