554 
merkning, at jeg hovedsagelig kommer at dvæle ved de arktiske egne, 
da de byder det rigeste og bedste materiale. 
Det turde være almindelig kjendt, at planteverdenen aftager i 
mangfoldighed og rigdom, jo mere vi nærmer os polen. Vi overskri- 
der herunder en vigtig grænse, naar vi forlader de egne, hvor de høi- 
stammede vedplanter, træerne, forekommer og betræder de lande, hvor 
planteverdenen kun er repræsenteret ved urter og lave buske. Paa 
hosstaaende kart er denne grænse betegnet ved de indtegnede areal- 
rande for birk, lerke og furu. Egnene hinsides denne grænse kan 
plantegeografisk betegnes som den arktiske. 
RÅ RI 
FI 
EG 
Fig. 1. 
I den sydlige rand af denne region finder vi endnu en forholdsvis 
rig flora. Noget lignende er ogsaa tilfældet med den i flere henseen- 
der analoge alpine region i vore høifjelde. Nogle tal vil kanske bedst 
vise dette. Tar vi kun hensyn til de saakaldte blomsterplanter, altsaa 
til de mest iøinefaldende elementer i en flora, kan Sibiriens nordkyst 
opvise ca. 170 arter, Novaja Semlja 190, Grønlands sydspids endog 
henimod 300, Spitsbergen 125. Jo høiere vi kommer mod nord, desto 
mindre blir antallet, dog har det nordligst kjendte land ogsaa sine 
blomsterplanter. Da Nansen efter sin isvandring nordover igjen paa 
va. 82 gr. n. br. betraadte det faste land, en liden af ham opdaget ø 
