356 
Det var paa dette islag, at Nansen og hans kamerat foretog sit berømte 
stormløb mod polen i tiden mellem 15de marts og l5de august 1895. 
Det var til disse umaadelige ismasser, som stadig er i drift fra øst 
til vest, han anbetroede sit skib, for at de skulde føre det fra Sibiriens 
østkyst over polen til Grønlands østkyst. Naar havvandet fryser, 
gaar som bekjendt ikke saltet over i isen; man kan derfor ved at 
smelte den is, der driver omkring paa havets overflade, faa temmelig 
saltfrit vand. I de korte sommermaaneder foregaar der en afsmelt- 
ning paa overfladen af disse drivende ismasser. Der danner sig fersk- 
vandssøer, som ofte kan være ret store og hvori der udvikler sig en 
eiendommelig ferskvandsflora. Det er naturligvis ganske enkelt byg- 
gede alger, der saa høit mod norden kan finde betingelser for sin 
eksistence. De tilhører chlorophyceerne, diatomeerne o. s. v. Denne 
ferskvandsflora paa havets overflade er et af de paradokse fænomener, 
som polarregionen byder os. 
Ikke mindre paradoks lyder det, naar jeg fortæller, at selv isens 
og sneens overflade ikke er død, men at den byder livsbetingelser for 
fordringsløse, men derfor ikke mindre merkeligt byggede organismer, 
enkle alger og dyr. I de seneste aar har vi lært at kjende en hel del 
saadanne sne og is beboende alger. Nogle af dem er saa meget mere 
iøinefaldende, da de kan optræde i store masser. Til de merkeligste 
af disse fænomener hører den ”røde sne". Den findes ikke blot i po- 
larlandene, men ogsaa paa vore høifjelde og paa Alpernes evige sne- 
marker. Dette fænomen blev først opdaget af H. B. de Saussure i 
1760 paa Brevent i Savoyen. Det bestaar i en mere eller mindre 
intensiv rød farvning af sneen. Den er oftere iagttaget i polaregnene, 
cg næsten alle nordpolfarere fortæller om den. Mest bekjendt i saa. 
henseende er kaptein Ross's reisebeskrivelse. Han udforskede i 1818 
G:ønlands vestkyst og saa ved Cap York store strækninger af de sne- 
bedækkede i havet nedstyrtende klipper straale i karmosinrøde farver. 
Det endnu gjængse navn paa disse klipper, ”crimsom-eliffs", karmo- 
sinklipperne, skriver sig fra denne Ross's iagttagelse. I lange tider 
stredes man om forklaringen af dette fænomen. Nu er det imidlertid 
med sikkerhed paavist, at det skriver sig fra en masseoptræden af en 
encellet alge, sphærella nivalis (fig. 2, 1). Denne alge findes i van- 
det, ogsaa i sne- og ismarkernes smeltevand, og bestaar af egformede 
celler, som ved hjælp af to lange flimmerhaar kan sværme livligt om- 
king. Indtræffler der ugunstige omstændigheder, tørke eller kulde, 
