367 
en afgjørende indflydelse. Om jeg skal have et fast, flydende eller 
luftformigt legeme for mig beror i virkeligheden som regel bare paa 
det tryk og den temperatur, hvorfor legemet udsættes. 
Lad mig tænke mig, at jeg har et stykke is af bestemt størrelse 
Her i værelsets temperatur vil isen smelte og danne vand, det dannede 
vand vil fordampe, og naar tilstrækkelig lang tid er gaaet, vil al is 
være omdannet til luftformig vanddamp. I dette tilfælde vil vi nær- 
mest sige, at det er varmen, som har foraarsaget forandringen. 
Men at faa dette isstykke omdannet til damp kan jeg ogsaa iverksætte 
ved en temperatur, som er lig eller endog lavere end smeltepunktet. 
Lad os tænke os, at jeg opbevarer isstykket i et rum af temperaturen 
0 gr., det vil da under almindelige omstændigheder ikke smelte. 
Men pumper jeg luften ud af det rum, hvori isen opbevares, ser jeg, 
at isstykket efterhaanden blir mindre og mindre, og undersøger jeg 
den luft, som pumpes ud, vil jeg finde den rigelig blandet med vand- 
damp. Isstykket har ædt sig op — som vi siger — paa samme 
maade som et stykke kamfer, der blir liggende i luft. Af grunde, jeg 
siden skal komme tilbage til, er isen uden at smelte gaaet direkte over 
i dampformen, og vi tør her sige, at det er det formindskede 
lufttryk, som har foraarsaget forandringen. Som bekjendt vil 
almindelig vand ved 0 gr. OC. istedetfor at fryse begynde at koge, 
naar lufttrykket blir rigtig lavt. 
Jeg har opholdt mig saa længe og saa udførlig ved vandets for- 
hold, for det første fordi det er et stof, vi allesammen kjender i de tre 
forskjellige tilstandsformer, og for det andet fordi et hvilketsomhelst 
andet, kemisk holdbart stof i virkeligheden opfører sig fuldstændig 
paa samme maade som vand. Om vi skal træffe stoffet i fast, flydende 
eller gasformig tilstand beror altsaa i de fleste tilfælde paa, hvilket 
tryk og hvilken temperatur stoffet for øieblikket er udsat for. Om 
jernet skal være et haardt stof, skikket til redskaber og vaaben, eller 
en hvirvlende gas, man kan puste væk med en blæsebælg, beror altsaa 
paa den temperatur og det tryk, hvorfor jernet i øieblikket er udsat. 
Ligesaa, om luften omkring os skal vise sig, som vi alle kjender den, 
eller om den skal være en vædske, der kan heldes fra glas til glas, 
eller en fast, klumpet masse, hvormed man gjerne kan knuse skallen 
paa en kjæmpe. 
Naar vi tænker rigtig over tingen, synes vi kanske nu, at dette 
er noksaa selvfølgeligt, og alligevel er det først i den sidste menneske- 
