369 
i vædskeformen, og følgen var, at troen paa disse gasarters virkelige 
permanens eller varighed fra 50-aarene var bedre befæstet end no-. 
gensinde. 
Saa var det i 1871, et merkeaar for denne del af fysikens historie. 
Englænderen Andrews gjorde da en opdagelse, sum ganske kom 
til at forandre synsmaaderne paa dette felt og samtidig gav tilstrække- 
ligt fingerpeg om, ad hvilke veie opgavens løsning var at søge. Han 
opdagede nemlig den egenskab ved stoffet, som han med et fælles- 
udtryk betegnede som materiens kritiske tilstand. 
Allerede i 1822, aaret før Faraday fortættede klorgas, havde den 
franske fysiker Caignard de la Tour gjort en iagttagelse, som 
rigtig forstaaet vilde have ført til den samme opdagelse, som Andrews 
et halvt aarhundrede senere lykkelig udførte. De la Tour havde 
nemlig vist, at hvis han opvarmede en vædske over en bestemt tem- 
peratur, saa kunde han trykke den sammen saa meget, han bare or- 
kede: den gik alligevel over i gasformen. Over denne bestemte 
temperatur kunde legemet altsaa under ingen omstændighed eksistere 
uden i gasformen. 
Det er altid nyttigt at se en sag fra to modsatte synspunkter, 
ikke mindst i naturvidenskaben. Ligesom jeg kan komme til Stor- 
thingsbygningen baade ved at gaa opover og nedover Karl Johans 
gade, alt efter hvor i gaden jeg tager mit udgangspunkt, saa kan en 
saadan bestemt temperatur, som af de la Tour omtalt, naaes ad to for- 
skjellige veie: enten ved opvarmning eller afkjøling. De la Tour 
gik den første af disse veie: han opvarmede en vædske over en be- 
stemt temperatur og viste, at den i denne varmetilstand trods al an- 
vendt sammenpresning alligevel gik over i gasformen. Andrews gik 
præeis den modsatte vei: han afkjølede en gasart un der en bestemt 
temperatur og viste, at først naar denne temperatur var naaet, kunde 
gasarten ved tilstrækkelig tryk overføres til vædske. Som man ser: 
akkurat den samme ting i omvendt orden. Den ”bestemte tempe- 
ratur*, som begge forskere omtaler, og over hvilket et legeme alene 
kan eksistere i gasformen, mens det un der samme ogsaa kan eksistere 
som vædske, naar det udsættes for passende tryk, blev af Andrews 
betegnet som stoffets kritiske temperatur. Det tryk, som ved 
denne temperatur maa anvendes for at føre gasarten over i vædske- 
formen, kaldte han det kritiske tryk. Med kulsyre f. eks. nytter 
pg 
»Naturen* 21 
