372 
af en tæt taage, der i enkelte tilfælde slog sig ned i form af smaa 
draaber. 
Siden syttiaarene er forsøgene efter andre og lignende metoder 
fortsat af polakerne Wroblewsky og Olszewsky samt af en- 
gelskmanden Dewar. Især har den sidste i storartet maalestok for- 
tættet gasarter, og ved en egen af ham opfunden fremgangsmaade har 
dét lykkedes ham at opbevare dem som vædsker i længere tidsrum. 
Spørgsmaalet om de permanente gasarter er altsaa for bestandig 
bragt ud af verden. Den sidste og mest haardnakkede af dem (nær- 
mest fordi den saa vanskelig lader sig behandle), fluorgas, blev 
fortættet af Dewar og franskmanden Moissan i fællesskab i 1896. 
Flere af disse gasarter, f. eks. almindelig luft, er ogsaa af Dewar over- 
ført i fast form. 
Ved endel Londonner-rigmænds liberalitet raader denne mand i 
sit laboratorium i Royal Institution over maskiner og hjælpemidler, 
der tillader ham saa at sige at optræde som grosserer 1 flydende luft. 
Mens de tidligere forskere fremstillede flydende surstof, flydende kvæl- 
stof o. s. v. draabevis, driver Dewar produktionen litervis. Han har 
siden faaet konkurrenter ogsaa paa dette omraade i sin landsmand 
Hampdon, i amerikaneren Tripler, tyskeren Linde og flere 
andre. Hans apparater og videre fremgangsmaade skal jeg ikke 
her nærmere gaa ind paa. Principet er i det hele taget det samme 
som tidligere anvendt: samtidig afkjøling og sammenpresning. Der- 
imod bør det nærmere omtales, hvorledes det lykkedes Dewar ved for- 
holdsvis enkle midler at opbevare de af de permanente gasarter 
fremstillede brysomme vædsker i saapas lang tid, at de nærmere kunde 
studeres og undersøges. Vanskelighederne ved en saadan opbevaring 
er nemlig overordentlig store. Forholdene i den ydre luft med hen- 
syn til tryk og temperatur er jo saa aldeles forskjellige fra de forhold, 
hvorunder luften tvinges til at antage vædskeformen. Istedetfor en 
temperatur af 150 til 230 gr. kulde, som de forskjellige luftvædsker 
trænger, har man i 51t arbeidsrum en temperatur af 15—20 gr. varme. 
Istedetfor et tryk af flere hundrede atmosfærer, har man 1 arbeids- 
rummet bare én atmosfæres tryk. 
Almindelig nafta koger ved 32.5 gr. Tænker man sig 1 den stil- 
ling at skulle eksperimentere med nafta ved en temperatur af 2—300 
gr. varme, saa har man en nogenlunde rigtig forestilling om de van- 
