373 
skeligheder, Dewar havde at overvinde. Som en vanddraabe paa en 
glohed ovn bruser væk og fordamper i et øieblik, saaledes vilde ogsaa 
naftaen ved den nævnte temperatur fordufte, før man havde faaet 
ordentlig tid til at overbevise sig om dens tilværelse — endsige eks- 
perimentere med den. Og endnu værre er forholdet med flydende 
luft under almindelig tryk og temperatur. At lægge et stykke is i 
den vædske virker omtrent paa samme maade som at lægge en glø- 
dende jernbolt i vand. 
Naar det skulde lykkes at opbevare de permanente gasarter som 
vædsker, gjaldt det, ligesom ved opbevaring af is om sommeren, at 
hindre al tilførsel af varme udenfra. Kun var tingen saa meget van- 
skeligere. Isen kan vi klare selv i den hedeste sommervarme ved at 
omgive den med slette varmeledere. Dewar ræsonnerede som saa, 
at slet ingen varmeledning maatte være endnu bedre. Han 
opnaaede dette næsten til fuldkommenhed ved at lave en flaske med 
dobbelte vægge og fjerne luften mest muligt fra rummet mellem væg- 
gene. Det viste sig ved forsøg, at en saadan flaske stængte ude fire 
femtedele af den varme, som under ellers lige forhold fandt vei ind 
i en enkeltvægget flaske af samme størrelse. Herved var altsaa le d- 
ningen ophævet, men ogsaa den varme, som straalede ind i 
flasken vilde han stænge ude, og dette opnaaede han simpelthen ved 
at forsølve indsiden af flaskens dobbelte vægge, der da vilde virke 
som et speil og sende tilbage alle varmestraaler, som traf flasken. En 
saadan ”dewarsk flaske", som den kaldes, stænger ude 96.5 pet. af 
al udenfra kommende varme, og her kan flydende luft eller flydende 
surstof magelig opbevares og studeres. Dewar har da ogsaa ved disse 
flaskers hjælp med stor nøiagtighed bestemt de eiendommelige væd- 
skers egenvegt, lysbrydningsevne og andre fysiske forhold. Det er 
ting, jeg her ikke nærmere skal gaa ind paa. 
Men tilslut vil jeg faa lov at meddele et og andet om disse væd- 
sker i almindelighed og om deres udsigter for praktisk udnyttelse i 
det daglige liv. 
I flydende tilstand viser alle de — forhenværende, faar jeg vel 
sige — permanente gasarter sig som klare, farveløse vædsker af eien- 
dommelig stor letbevægelighed. Enkelte af dem, deriblandt surstof, 
har et vakkert, blaaligt skjær, som man vel ikke uden ret har sat i 
forbindelse med luftens og himlens blaa farve. De er allesammen 
