380 
relse eller at undgaa dem helt. Kun i de to sidstnævnte retninger 
har anstrengelserne dog ført til praktiske resultater. Lunge og 
Rohrmann har søgt at opveie formindskelsen i blykamrenes vo- 
lumen derved, at han i det taarnformige kammer tvinger gasarterne 
ved hjælp af et deri anbragt pladesystem til at blande sig med og virke 
paa hinanden. Andre teknikere i denne industrigren siger at opnaa 
det samme ved at lade gasarterne indstrømme tangentialt i det eylin- 
deiformige blykammers øvre del, mens udgangsaabningen er centralt 
i kamrets bund, hvorved gasarterne tvinges til at gjennemløbe en lang 
skrueformig bane i kamret. 
Interessantest og vistnok af ikke mindst betydning er dog den 
fremgangsmaade, som af professor Clemens Winkleri Freiberg 
er angivet til fremstilling af høist koncentreret svovlsyre uden be- 
nyttelse af blykamre og uden først at fremstille fortyndet syre. 
Men interessant er det ogsaa, at ligesom der ”intet er nyt under 
solen”, saa synes ogsaa denne nye metode, der truer med at frembringe 
en grundig omvæltning i grundlaget for hele den kemiske storindustri, 
i sit princip at være en tilbagevenden til den gamle fremstillingsmaade 
af svovlsyre i form af ”vitriololie". Som allerede omtalt fremstillede 
de gamle alkymister svovlsyren ved destillation af alun; senere brugte 
man andre svovlsure salte, især jernvitriol, og i denne skikkelse har 
den gamle fremgangsmaade holdt sig helt op til vor tid ved fremstil- 
lingen af den saakaldte ”bøhmiske" eller ”rygende* svovlsyre, der 
som bekjendt kan betragtes som svovlsyre i yderst koncentreret form, 
tildels endog som ”anhydrid*. 
Den nævnte metode, der som det anførte navn udsiger, har holdt 
sig længst i en fabrik i Bøhmen, led blandt andet af den ulempe, at 
den ikke godt passede for den egentlige storindustri, idet man kun 
kunde bearbeide 1 kg. vitriol ad gangen; — ved større mængder 
maatte man anvende saa høi temperatur, at den dannede svovlsyre 
sønderfaldt i svovlsyrlinggas og surstof. BEifterat det allerede i sytti- 
aarene var lykkedes C1. Winkler at bringe svovlsyrlinggas til at 
forene sig med frit surstof til svovlsyreanhydrid ved at lede de nævnte 
gasarter henover opvarmet fintfordelt platina, der benyttedes i form 
af platineret asbest, saa han snart, at dette kunde anvendes ikke blot 
paa de ved destillation af jernvitriol vundne gasarter, men ogsaa paa 
den svovlsyrling, der i de moderne svovlsyrefabriker vindes ved for- 
brænding af svovl eller svovlkis. 
