IO 
hval ved Europas kyster, og som i halvandet hundrede aar (nemlig 
fra midten af det 17de aarhundrede til begyndelsen af det r9de) 
var gjenstand for en saa intensiv og extensiv fangst fra anglo-ameri- 
kanernes side. Detvar derfor rimeligt, at den tilslut maatte komme 
sin totale undergang nær. Desto interessantere er derfor de senere 
aars foreteelser, der synes at vidne om dens gjenoptræden og 
om at den atter er i tilvekst. Og værdt at lægge merke til er 
derfor dr. Manigault's udtalelse (1880, kfr. Joseph B. Holders 
artikel: The atlantic Right whales (Bull. of the American Mus. of 
nat. Hist. 1883), at »svarthvalen« nu er tilstrækkelig talrig ved South 
Carolina's og Georgia's kyster til at dens fangst kan foregaa i be- 
grænset udstrækning. I et brev fra dr. Holder til prof. P. I. Van 
Beneden, som denne offentliggjorde i Briisselerakademiet 1885, for- 
tælles der, at ganske nylig (1885) en samling af 6 ,black whales* 
var kommet nær Charleston havnen (S. Carolina), hvoraf 4 var 
bleven fangede. 
I de sidste aar har den ogsaa vist sig hyppigere ved de euro- 
pæiske kyster. En spansk lærd, Mariano de la Paz Graells 
beretter i et brev til den nylig nævnte berømte prof. P. I. Van 
Beneden (Belgien), at han i 1882 havde truffet flere individer af 
biskayerhvalen udenfor Spaniens nordkyst, og at der i 1884 var 
trængt ind en stor hval i havnen til St. Sebastian, hvor den ved 
sine heftige blæst forskrækkede befolkningen, men gik straks efter 
ud igjen. 
I 1885 gjorde fiskerne i Zarauz et forsøg paa at faa istand 
en hvalfangst igjen. De havde forsøgt at harpunere nogle hvaler, 
som kom til kysten, men det viste sig, at de hverken besad sine 
forfædres mod eller behændighed. I en netop modtaget privat med- 
delelse fra Van Beneden meddeles, at der i 1887 blev fanget en 
biskayerhval ved Azorerne. | 
I sidst forløbne sommer traf en norsk sælfanger et ameri- 
kansk fangstskib, der gik efter nordkaper og for ikke længe siden 
har en af vore bekjendte dampskibsførere iagttaget en »svarthval« 
uden finne paa ryggen oppe i Vestfjorden. 
At denne hval maa være 1 fremgang, synes saaledes utvilsomt. 
Hvis det skulde vise sig, at dens fangst lønner sig, maa man haabe 
og ønske, at videnskaben ialfald maatte faa mere nytte af den 
nu, end tilfældet har været tidligere. Maaske det da ogsaa kunde 
