14 
skraa valser udfører. Og ved denne sammensatte stræknings- og tvin- 
dingsproces spinder de let hele rør ud af den massive blok.1) 
Foruden disse forhold er der imidlertid et andet moment, som bi- 
drager til rørdannelsen. Trykket fra valserne paa arbeidsstykket er 
nemlig ikke paa noget punkt centralt, det vil sige, kraftretningen gaar ikke 
gjennem arbeidsstykkets akse. Dette bevirker, at sammenhængen af de 
indre dele brister, og at der bare af denne grund danner sig et hulrum. 
Man kan let overbevise sig herom ved følgende enkle eksperiment: 
Af en klump fugtig, vel æltet ler danner man en liden cylinder (f. eks. 
2 cm. høl og med 3 cm. diameter. Denne cylinder lægges paa 
et bord og rulles altid i en retning med en plan flade, en stiv bogperm 
eller et kasselaag, der holdes noget paa skraa omtrent under en vinkel 
paa 109 mod underlaget. Lercylinderen vil lidt efter lidt blive længere, 
men samtidig vil den aabne sig i midten, og er man tilstrækkelig let 
paa haanden, vil man tilslut kunne faa frem et rør. Af den slags ler, 
billedhuggerne bruger, har jeg paa denne maade fremstillet rør, hvor den 
indre diameter har været lige stor som godstykkelsen. Eksperimentet 
vil altid lykkes, saafremt leren er tilstrækkelig fim og har en passe fug- 
tighedsgrad, det vil sige, saafremt den er tilstrækkelig plastisk. 
Et staalrør, der blev dannet paa denne maade, vilde dog, selv om 
man bagefter udfyldte hulrummet med en dor og valsede videre, blive 
svagt og ufuldkomment. Men i det Mannesmannske valseverk blir fibrene 
i staalet paa grund af den samtidig optrædende aabning, tvinding og 
strækning liggende skrueformigt omkring røret. Disse rør blir derfor 
meget sterkere og bedre istand til at modstaa indre tryk end rør, der 
er valset efter den ældre methode. Herpaa beror opfindelsens praktiske 
betydning. 
Methoden er anvendelig for alle dimensioner. Fig. 7 viser saaledes, 
hvorledes man ved hjælp af en tredie valse, en slags dor, der dreier 
sig inde i røret, kan fabrikere store rør ligesaa vide eller videre end 
den oprindelige jernstang. 
Den forklaring, jeg ovenfor har givet af den mærkværdige proces, 
er ikke helt tilfredsstillende. Processen lader sig overhovedet neppe 
1) Arbeidsvalserne virker ved friktionen udenpaa arbeidsstykket. Det er alt- 
saa egentlig det yderste lag af molekyler, som snoes og drives fremover af arbeids- 
valserne. Men da det glødende jern er i en mellemtilstand af fast og flydende, 
forplantes virkningen fra de ydre molekyler af indover mod stangens indre. Alle 
molekyler i tversnittet faar altsaa en vis hastighed fra venstre til høire, men den er 
aflagende indover. Kaldes tversnittet ved punktet B (fig. 4) F, og middelhastig- 
heden hos molekylerne i dette tversnit v, og ved punktet Å de tilsvarende størrel- 
ser f og V, san maa stangen spalte sig op og antage hulform, saafremt f V > Fv. 
Ved en passe skraastilling i forhold til valsernes tilspidsning kan dette altid opnaaes. 
