24 
Dette er ligeledes en feiltagelse. Sværmen i 1888 hørte saaledes ingen- 
lunde til den samme art som den i 1866, hvad Kunkel ved under- 
søgelser paa stedet har overbevist sig om. 
Den almindelige græshoppe er et fuldkommen uskadeligt dyr; de 
fordærvelige henhører til forskjellige arter af acridiodeernes familie under 
orthoptererne. Det er caloptemus spretus, Thomas, der væsentligst an- 
retter ødelæggelserne 1 de nordamerikanske fristater i egnene henimod 
Kalifornien vest for Missisippi. I Rusland er det især oedipoda eller 
pachytus migratorius, Linné, som udgaar fra egnene ved Donaumundin- 
gerne. I 1866, 1874, 1875 og 1877 bestod sværmene i Algier af 
acridium peregrinum; nu iaar dannedes de derimod af stavronotus ma- 
roccanus, Thunberg; dog kan efter Kunkel ogsaa caloptenus italicus 
vise sig i sværme. 
Acridium peregrinum er 5 å 6 cm. lang, gul eller noget rødlig 
med brungule pletter. Den kommer i april og mai. Stavronotus ma- 
roccamus kommer derimod kun i juni og juli maaned; den er mindre 
(0.03 m.), skjoldets farve er rødligere med gule pletter. Den er det, der 
nu har anrettet de store ødelæggelser i Algier, og som Kunkel i for- 
ening med du Champ, af guvernementets raad, har stræbt at gjøre 
sig bekjendt med ved at bereise de ødlagte landstrøg lige fra de egne, 
hvorfra de udgaar, til de bergskraaninger, hvor eglægningen finder sted. 
Lad os se, hvorledes en saadan sværm begynder. Det er især ved 
golde bjergegne, man paa engang, saasnart jorden begynder at varmes 
af aprilsolen, til alle sider ser utallige smaa hvide larver krybe op af 
jorden; de er 3—5 mm. lange. Ved lysets indvirkning faar de meget 
snart en brunlig farve, og det ser da ud, som om jorden i en stor udstræk- 
ning var oversaaet med smaa sorte prikker. Fem mand gav sig en dag 
til at samle af dem alt, de formaaede, og talte dem i et kvartlitermaal. 
I 2 timer var det fyldt og indeholdt da 12,285. Det giver paa en 1. omtrent 
50,000, til en hl. 5 millioner. Paa en plet, 50 kv.m. stor, kan der 
samles 3 hl. eller henved 15 millioner unge græshopper. Efter 10 dage 
er de komne til kræfter. Men hungeren driver dem frem, thi den golde 
mark bærer kun hist og her en liden urt; og nu ser man alle de smaa 
punkter i en stadig bevægelse, dragende fremad, ikke som myrerne 
i rækker, men med en front af betydelig udstrækning, som en sort, 
bugtet linje, der udfylder alle jordbundens ujevnheder, og hver dag 
vandrer de en bestemt strækning henimod kornmarkerne, som om de 
lededes af et bestemt instinkt. Fra kl. 9 morgen til 3 eftermiddag naar 
de omtrent 100 m. daglig. Naar solen daler og temperaturen synker, 
stanser de. Men langs hele veien fortærer de de mange smaa vildt- 
voxende urter, der hist og her skyder frem, og efterlader kun den golde 
klippe og det nøgne land. Imidlertid undergaar de efterhaanden 5 
