27 
grav, som paa forhaand er gjort istand, og hvis øvre kanter er belagte 
med heldende, 25 cm. brede zinkplader, ad hvilke græshopperne glider ned 
i graven, og som samtidig forhindrer dem fra at krybe op over randen igjen. 
Nu giver man sig til at nedtræde og knuse insektdyngen med al 
magt, indtil græshopperne er forvandlede til en rødlig, afskyeligt stin- 
kende suppe, som man, for at luften ikke skal forpestes, overdækker 
med den af grøften opgravede jord, der maaske heller maatte ombyttes 
med brændt kalk. Ved en saadan velordnet fremgangsmaade har man 
havt det held at kunne ødelægge hele sværme. 
Man har forgjæves søgt at drage nytte af græshopperne; de afgiver 
imidlertid efter kemiske analyser en ringe gjødning, og heller ikke egner 
de sig til agn (til sardinfisket). Det eneste er, at man billigt kan ud- 
drage myresyre af dem. I Ætiopien og andetsteds skal de spises, ogsaa 
nedlagt i olje; men det er en ussel føde; det eneste fornuftige maal 
maa derfor være deres fuldstændige ødelæggelse. 
Da engelskmændene har været saa heldige at gjennemføre denne 
paa Kypern, maa den ogsaa ved franskmænd lade sig udføre 1 Algier. 
Vel er forholdene her vanskeligere og sværmenes ruge- og udgangssteder 
langt mere udstrakte og tilfældige end paa hin ø; men ligesom den an- 
rettede skade er større, maa anstrengelsen staa i forhold dertil, og ial- 
fald maa der begyndes enkelte steder. Thi kolonisternes og de indfødtes 
tab er saa store, at de paatrængende kræver autoriteternes virksomme 
indgriben. Efter H. de Parville ved F, U. 
Mindre meddelelser. 
Dr. philos. Jakob G. Otto. Den lille kreds af unge videnskabs- 
mænd, som vort land eier, har 1 aar lidt flere følelige tab. Blandt de 
bortgangne af disse unge maa vi først nævne universitetsstipendiat Dr. 
philos Jak. G. Otto. Han er født i Sem 1 Jarlsberg d. 24 aug. 1859 
af forældre kommandør 1 marinen S. G. Otto og Andrea født Bull. 
Efterat han havde taget afgangseksamen med udmerkelse ved den 
tekniske skole i Trondhjem blev han i 1880 student og ansattes samme 
aars høst som amanuensis ved det fysiologiske institut i Kristiania. 
Under personlig ledelse af vor anseede fysiolog prof. dr. Worm- 
Miiller fik han anledning til at udvikle sine betydelige videnskabelige 
anlæg, hvilke snart affødte en række dygtige arbeider i fysiologisk- 
kemisk retning. Flere gange fik han offentligt stipendium for at op- 
holde sig i udlandet, snart i flere semestre, snart i sine ferier, hvorved 
han under udlandets fremragende videnskabsmænd (prof. Hiifner i 
Tibingen, prof. Hoppe-Seyler i Strassburg, Voit i Miinchen, Brown- 
Sequard, Marey, Ranvier i Paris) end mere kunde udvikle sig I 
sin videnskab. I 1882 udkom hans første afhandling: Om druesuk- 
