29 
Nu er der adskillige af de norske udvandrere til Amerika, som 
enten før emigrationen var spedalske eller hos hvem sygdommen er 
brudt ud 1 det nye land. Var sygdommen virkelig arvelig, saa 
maatte den nu optræde hos efterkommerne af disse spedalske norske 
amerikanere. For at faa bragt paa det rene, hvorledes det hermed 
forholdt sig, foretog overlæge G. A. Hansen ifjor en reise til de 
af nordmænd beboede distrikter i Amerika.') Resultatet af de blandt 
de spedalskes efterkommere indtil 3die led foretagne undersøgelser var, 
at ikke en eneste af dem var spedalsk. Da der ikke er nogensomhelst 
grund til at antage, at sygdommen skulde tabe sin arvelighed ved over- 
flytningen til Amerika, og da spedalskheden ikke er nogen specifik norsk 
sygdom, men tvertimod florerer kraftigt hos de patienter, som bringer 
den med sig fra Norge, saa synes det hermed at være bevist, at syg- 
dommen ikke er arvelig. 
Paa den anden side er det merkeligt, at en sygdom, som maa 
antages at være smitsom, ikke har udbredt sig i Amerika hverken til 
efterkommerne af de spedalske eller til andre, som kommer 1 berøring 
med dem. Det har den ikke gjort, og dette kunde synes at tale ogsaa 
mod sygdommens smitsomhed. Imidlertid mener dr. Hansen, at den 
langt større renlighed, som iagtages af nordmændene 1 Amerika end af 
bønderne i vore spedalske distrikter, og den isolation af de syge, som 
renligheden medfører, er fuldt tilstrækkelig forklaring paa, at sygdom- 
men ikke faar udbrede sig derover. Dette bekræftes ogsaa ved spedalsk- 
hedens gradvise forsvinden her hos os og giver en sterk støtte til det 
haab, at sygdommen om ikke saa ret længe ogsaa i Norge vil høre 
historien til. 
Bladlusene og myrerne. Vi ved, at mange myrer nærer sig af 
sukkerholdige udsondringer, der udskilles gjennem bladlusenes analaab- 
ninger. Man har jo derfor betegnet bladlusene som myrernes melkekjør. 
Et spørgsmaal af nogen praktisk betydning er det nu, om denne melk- 
ning gavner bladlusene eller skader dem. Om altsaa myrerne hemmer 
eller paaskynder bladlusenes formering. Bladlusene er: ofte skadelige 
for vore kulturplanter, og man kunde tænke sig, at myrerne muligens 
kunde bistaa os i kampen mod de plagsomme smaadyr, som det jo er 
yderst besværligt at faa ryddet ud. 
En hollandsk forfatter har gjort nogle forsøg forat faa dette spørgs- 
maal bragt paa det rene. Paa to jordstykker omgivne af et tjæret 
gjærde, som bladlusene ikke kunde overskride, saaede han en art bøn- 
ner (vicia faba), som hjemsøges sterkt af bladlus. Paa det ene jord- 
stykke anbragte han et rede med myrer (lasius miger), fra det andet 
stykke fjernedes samtlige myrer omhyggeligt. En art bladlus (aphis 
papaveris) indfandt sig snart paa planterne, begyndte at formere sig 
sterkt og skadede øiensynligt planterne. De fik paa begge stykker for- 
mere sig efter bedste evne, og paa det myrefri stykke blev de endog 
kunstig formerede ved, at der indbragtes bladlusbefængte bønnestængler. 
Resultaterne af dette dyrkningsforsøg var, at baade planterne og 
selve bønnerne paa det stykke, hvor der var myrer tilstede, var mindre 
1) Da storthinget afslog at bevilge stipendium til denne reise, stillede dr. 
med. Bøckmann i St. Paul de nødvendige midler til dr. Hansens disposition- 
