30 
end paa det, hvor bladlusene fik raade sig selv. Det første af de to 
ligestore jordstykker gav et udbytte af 6.6 gr. pr. bønnestængel, det 
andet 13.7- 
Myrernes tilstedeværelse var altsaa ubetinget skadelig. 
Studier over nedbørens varighed og tæthed i Norge. Under 
denne titel har prof. H. Mohn offentliggjort et arbeide, hvori meddeles 
resultaterne af iagttagelser fra 38 norske meteorologiske stationer. For 
de fleste stationers vedkommende er det den r10aarige observationsrække 
1874—83, som er benyttet. 
Det fremgaar af iagttagelserne, at: 
Nedbørsandsynligheden !') er mindst i det indre af landet samt paa 
kyststrækningen fra Mandal til Jæderen. I det store taget vokser den 
fra indlandet ud mod kysten og naar sin høleste værdi 1 Bergen. 
Antalet af nedbørtimer i en nedbørdag har 1 sin fordeling meget 
tilfælles med nedbørsandsynligheden. Der er et minimum inde 1 landet 
og ved Lister og et maximum i fjordene i Bergens stift. 
Antallet af dage med nedbør er meget uregelmæssigt fordelt, idet 
der optræder flere enkelte maxima, som ved og nordenfor Kristiania, 
paa vestkysten fra Bergen til Florø, ved Kristianssund, i Lofoten og 
Vesteraalen og i Sydvaranger. Indlandet har færre nedbørdage end kysten. 
Nedbørens høide for aaret er mindst inde i landet (250—300 mm.) 
og har flere maxima, et ved (nordenfor) Kristiania (1100 mm.), et ved 
Florø og Dombesten (over 1750 mm.), et paa kysten mellem Ranen og 
Salten (1000 mm.) og et i Lofoten og Vesteraalen (over 1100 mm.). 
Den gjennemsnitlige nedbørhøide paa hver dag er udpræget mindst 
inde i landet (2—3 mm.) og vokser udover mod kysten til maxima 
ved Mandal (11.4 mm.), ved Florø og Dombesten (over 9 mm.), og: 
langs Nordlands kyst (over 5 mm.). 
Nedbørhøiden 1 en mnedbørtime er mindst inde 1 landet (Røros 
0.33 mm.) og vokser ud mod kysten med maximum ved Mandal (1.74 mm.). 
Det er saaledes umiskjendeligt, at havets nærhed udøver en virk- 
ning til at øge saavel nedbørens hyppighed og varighed som dens stør- 
relse og styrke. Dog kan der spores adskillige lokale indflydelser. 
Der er ogsaa paapeget en udpræget aarlig periode, saaledes at ned- 
børsandsynligheden i det hele taget er større i de koldere maaneder end 
i de varmere. Størrelsen af den aarlige variation er voksende fra ind- 
landet ud mod kysten. 
Hvad der særlig bør studeres, naar man vil søge at finde den lov- 
mæssige orden i nedbørfænomenerne, er først og fremst de nedbør- 
bringende vindes retning for de forskjellige stationer. Dette arbeide er 
endnu ikke paa langt nær afsluttet. Dog kan der allerede nu opstilles 
nogle foreløbige resultater. 
Det har saaledes vist sig, at inde i det sydlige Norge er det vinde 
fra østkanten, der oftest giver nedbør, mens vinde fra vestkanten giver 
mindst. Vestenvindene er for en stor del udtørrede, naar de har pas- 
seret fjeldryggen, og optræder paa østlandet tildels med føhnkarakter.?) 
1) Ved nedbørsandsynligheden forstaaes en brøk, hvis tæller er antallet af 
observationer med nedbør, og hvis nævner er.det samlede antal observationer. 
Har man altsaa i 1000 observationer noteret 200 gange nedbør, saa er nedbør- 
sandsynligheden 4442 = q%- 
2) D. v. s. som tørre, varme vinde. 
