34 
eller insektlarver; men vi faar huske paa, at dette ene og alene af- 
hænger af vanen. Araberne f. eks. forundrer sig ligesaa meget over, 
at vi kan finde paa at spise slige væmmelige dyr som krabber, 
hummer, ræker og østers, som vi over, at de spiser græshopper og 
andre insekter — og det er naturligvis kun vanen, som gjør, at vi 
nu ikke føler nogen modbydelighed ved at spise f. eks. hummer og 
krabber, der jo i grunden, naar vi skal være oprigtige og upar- 
tiske, slet ikke kan siges at have det mindste mere tiltalende ud- 
seende end flere af de insekter, som spises andre steder, og som 
med hensyn til renslighed i levemaade staar fuldt saa høit som hine. 
Det er, som det heder: »vanen er vor anden nature! Der er jo 
endnu den dag idag mange, som ikke paa nogen maade kan be- 
kvemme sig til at spise østers, skjønt den regnes for den stør- 
ste delikatesse af dem, der engang har vænnet sig til den. Og 
forresten saa blir det jo i hvert fald til syvende og sidst en smagssag, 
og da gjælder det gamle ord: »om smagen kan man ikke disputere«. 
Imidlertid, de prøver, der har været gjort med at tilberede 
insektføde saaledes, at den kunde blive smagelig og vinde alminde- 
ligere indpas hos den civiliserede del af menneskeheden nutildags, 
de har ikke villet gaa. Men de har da ogsaa været indskrænkede 
til saadanne arter, som optræder i store masser og anretter ødelæg- 
gelser paa kulturplanterne, men som desværre i sig selv er lidet 
tjenlige til føde, omendskjønt det kunde være noksaa nyttigt paa 
den maade at faa gjort ende paa dem. Over i Amerika, hvor man 
ligesom i de sydligere lande her i den gamle verden ofte er udsat 
for at faa landet oversvømmet af de forfærdelige græshoppesværme, 
som aldeles tilintetgjør markens afgrøde, har saaledes den ameri- 
kanske statsentomolog Riley gjort mange forsøg paa at faa anrettet 
disse græshopper paa en saadan maade, at de kunde blive benyttede 
som føde blandt befolkningen — for at altsaa, istedetfor at nu græs- 
hopperne spiser op føden for menneskene, skulde menneskene spise 
op græshopperne og saaledes paa den bedste og mest praktiske 
maade blive dem kvit. Svin og høns spiser sig i kort tid ganske 
fede af græshopper, og derfor mente Riley, at det kunde være * 
værdt at prøve, om de ikke ogsaa kunde afgive brugbar menneske- 
føde. Han foranstaltede derfor i St. Louis et festmaaltid, hvor han 
serverede græshopper tillavet paa forskjellig maade, navnlig som 
suppe, og det sagdes, at man havde fundet dem noksaa gode. I 
