4 
bagover. Mest eiendommelig er mundens rand. Den danner en 
elegant S-form og mundvigen bøier sig bagtil temmelig lodret ned for 
at gaa ned under og rundt øinene. Underlæben, blir derved rela- 
tivt meget høi: dens rand viser sig bølgeformet. Den overordent- 
lige høide af hovedet er meget merkværdig og danner en frem- 
trædende forskjel fra grønlandshvalens. Forlemmerne er relativt 
brede og lange. Legemets øverste konturlinje sænker sig lidt bagenfor 
blæsehullerne for atter at hæve sig ligesom hos grønlandshvalen. 
Naar nordkaperen ligger stille i vandskorpen, vil den efter al 
rimelighed have den største lighed med grønlandshvalen. Deraf 
hidrører visselig den antagelse blandt hvalfangere, at de tror at 
have seet »grønlandshval« i det nordlig tempererede Atlanterhav, 
mens de i virkeligheden har seet »norkaperen<. Angaaende farven 
er grønlandshvalen hvid eller lysfarvet under bugen i modsætning 
til nordkaperens næsten sorte farve. De sorte barder ligner grøn- 
landshvalens, men er paa langt nær ikke saa lange, nemlig 5—7 
fod, mens den sidstes barder er 11—14 fod. Desuden har de 
ikke saa fine haar og er ikke af den fine kvalitet, hvorfor deres 
værdi er ringere. De kaldtes af Nantucket-hvalfangerne (18de aar- 
hundrede) for ,the seven feet bone* og ansaaes for meget slettere 
end de fra ishavet, idet de sagdes at være skjøre og brækkelige i 
sammenligning med disse. De slutter sig i saa henseende mere til 
sydhavshvalens barder. Imidlertid er disse rethvalbarder af 
meget stor værdi i det hele taget og danner en meget væ- 
sentlig del af udbyttet ved fangsten, ligesom de hidtil fangede 
»rethvalarters« barder er langt mere værdifulde og hen- 
sigtsmæssige til teknisk brug end finhvalernes.!) 
Nordkapernes udbredningsfelt er den tempererede del af 
Atlanterhavet, fra Syd-Carolina og Bermudasøerne i vest og Middel- 
havet i øst op til Ishavet. Hvorvidt den er gaaet sydligere er mig 
ikke bekjendt. Angaaende dens nordlige udbredning fremgaar det 
af Eschrichts og Reinhardts klassiske arbeide over nordhvalen, 
at den ikke har gaaet op i isen, og den neppe har berørt 
1) Kun seiehvalens barder viser en med rethvalbarderne mere overensstem- 
mende karakter; dog er seiehvalbarderne smaa og tynde og kan derfor vistnok 
kun i ringe grad erstatte de andre. Paa den efter mit initiativ istandbragte hval- 
udstilling i Hamburg i 1884 fik jeg det store firma H. C. Meyer je; til at prøve 
seiehvalbarderne, som de fandt meget anvendelige. 
