Nordkaperen eller biskayerhvalen 
(Balæna biscayensis, Fschricht). 
I vor rastløse tid, hvor de flestes blik er vendt mod fremtiden, 
og hvor konkurrencen altid blir skarpere, kan det være en behage- 
lig hvile, ja ogsaa nyttigt, om vi en gang imellem starser lidt og 
lader vor opmerksomhed et øieblik dvæle ved det langt forbigangne. 
Som bekjendt har sølivet og fiskerierne været og er fremdeles 
en vigtig levevei for Skandinavien; maaske end mere har dette været 
tilfældet før i tiden, da jorden ikke paa langt nær var saa opdyrket 
som nu. Af de mange næringsveie, som havet frembyder, turde 
maaske hvalfangsten høre til dem, der har nydt en særlig stor 
interesse ogsaa hos de mindre søfarende paa grund af det rige ud- 
bytte og andre tillokkelser. Det turde derfor ikke være uden inter- 
esse, om vi nu her fremdrager et billede fra fortiden og vender vor 
opmerksomhed paa en af havets store skabninger, som i sin tid spil- 
lede en ganske fremtrædende rolle i den ældre hvalfangsts historie. 
Mens man i vore dage ved Finmarkens og det russiske Lap- 
lands kyster, efterat Svend Foyn fra slutten af 60-aarene havde banet 
veien, efterstræber de store finhvaler, forfulgte man før i tiden de 
saakaldte »rethvaler« eller glathvaler. Denne sidste i aarhundreder 
drevne hvalfangst har været i det store og hele taget saa bekjendt, 
at det ligesom er gaaet ind i folks bevidsthed, at det maa være 
grønlandshvalen (nordhvalen), man fanger, naar der tales om hval- 
fangst. Man tænker da straks paa en baad, som roes af flere mænd 
og i hvis forstavn der staar en harpunér, som kaster den til en line 
fastheftede harpun i det kolossale hvallegeme, og derefter udmaler 
man sig i fantasien de forunderligste tildragelser under kampen 
mellem hvalen og fangstmændene. 
