59 
skrøbelig og farlig. Udviklingslæren og de spørgsmaal, som knytter 
sig til den, er en vigtig bestanddel af floken, og hans udtalelser 
herom vel skikkede til at forvirre folks begreber om denne lære og 
dens stilling i vor tids naturvidenskab. Derfor tog jeg mig for at 
give en saavidt mulig grei fremstilling af, hvorledes, efter min viden, 
naturforskningen stiller sig til descendentslæren og til theorierne for 
udviklingens mekanik. Det er min artikel » Udvikling eller skabelse« 
i dette blads novemberhefte for ifjor. 
I ovenstaaende opsats tager nu Lochmann lidt af min artikel, 
lidt, som ikke staar i den, fordi jeg ikke vilde skrive det!) og 
lidt, som ligger udenfor artikelens ramme*) og laver af det hele en 
ny floke ligesaa velskikket som den første til at dække over, hvad 
den ærede professor selv mener. 
Den ene floke har jeg forsøgt at udrede lidt af; denne nye 
lader jeg med god samvittighed ligge — et trøstesløsere arbeide 
end at løse floker, som andre karer sammen til ingen nytte, kjender 
jeg ikke. 
Kun en ting skal jeg bemerke: jeg har aldrig sagt, at Loch- 
mann havde angrebet descendentslæren (cfr. rste afsnit af oven- 
staaende opsats), af den gode grund, at jeg fremdeles er lige klog 
paa hans stilling til den. Hr. professoren har gjort det kunst- 
1) F. eks. har jeg aldrig »erklæret mig for materialist.« Materiens tilblivelse 
og spørgsmaalet om skaberens eksistens har jeg ikke berørt — og vil jeg heller 
ikke berøre nu, da det spørgsmaal ligger udenfor et naturvidenskabeligt blads om- 
raade. Hele 4de afsnit af L's artikel angaar derfor ikke mig. 
Citatet om den Spencerske »evige energi« fortjener at lægges merke til. Kan 
«en kristen sætte den energi i den personlige skabers sted? 
Den løse hypothese i 3die afsnit om den kvalitative forskjel mellem 
ældre og mnpyere livsformer m. h. t. foranderlighed fortjener ikke alvorlig imøde- 
gaaelse, særlig naar man ser hen til den begrundelse, den faar gjennem et eksempel — 
hentet fra menneskets individuelle udvikling! Af at den ophører kan man dog 
ikke slutte, at livsformernes forandringer er ophørte. Forandringerne gaar sandelig 
fort nok for sig, efterat mennesket er indtraadt som led i »den omgivende nature. 
?) F. eks. alt, hvad der angaar den darwinske hypothese og »det indre ud- 
viklingsprincipe. I min opsats er der kun skjelnet mellem »naturlig udviklinge 
paa den ene side, »overnaturlig indgriben« paa den anden. Det »indre udviklings- 
principe indgaar under første kategori og vedkom mig derfor ligesaalidet som den 
betydning »kampen for eksistensen, tilpasingen og det høist uklare begreb arve- 
ligheden« bør tillægges. 
Det meste af 2det afsnit af L”s artikel kan derfor ikke være rettet mod min 
artikel. 
