61 
forebyggelsesmiddel mod sygdomme, der bevirkes af bakterier. Det er 
sikkert nok, at kobbersalte og sølvsalie hindrer bakteriernes udvikling. 
Netop den omstændighed, at det virker skadeligt paa bakterier, skulde 
imidlertid tyde paa, at det heller ikke 1 den dyriske organisme var 
ganske uskadeligt. Men maaske er bakterierne mere ømtaalige for giften 
end det dyriske legeme. 
En gletscherbakterie. Kemiker Schmelck har 1 sneen fra 
Jostedalsbræen (1800—2000 m. over havet) og 1 bræelve, stammende 
fra denne og andre norske bræer, fundet en bakterie, som udmerker sig 
ved, at den danner et grønt, skimrende farvestof. Han mener, at bak- 
terien muligens er identisk med en tidligere kjendt, i raadnende stoffer 
og urent vand forekommende art, og at den maaske er aarsag til den 
grønne farve, som er saa karakteristisk for gletschervandet. 
Middel mod sneblindhed. En englænder La Touche skriver: 
For nogen tid siden stod der i Nature et brev, der beskrev en methode 
for at beskytte sig mod sneblindhed, naar man passerede fonner, nemlig 
at sværte næsen og kinderne under øinene. Jeg forsøgte det forleden 
dag, da jeg passerede fonnerne og bræerne fra Zanskar (Himalaya), og 
fandt det meget hensigtssvarende. Min »shikari« og nogle andre af de 
indfødte morede sig meget, da jeg tog et stykke kul og sværtede mit 
fjæs; men de forsøgte det ogsaa og fandt, at det hjalp udmerket. Jeg 
ved ikke, hvorledes virkningen frembringes, men det var aldeles, som 
naar man forlader sneen og kommer ind paa stengrund fri for sne. 
Sværten synes at stoppe de reflekterede straaler paa en eller anden 
maade. De indfødte udtrykte sin fornemmelse ved at sige, at det af- 
kjølede deres ansigt. Jeg fandt det, naar jeg var sværtet, let gjørligt 
at spadsere mange mil over sneen uden briller, der altid er ubekvemme, 
særlig paa ujevn grund; naar jeg ikke var sværtet, maatte jeg tage dem 
paa. Solen hari disse høider meget større virkning end i England, naar 
jorden er bedækket med sne. Nature. 
Artesiske brøndboringer. Paris besidder nu 3 artesiske brønde, 
den ved Grenelle, den ældste, den ved Passy og den dybeste og senest 
borede paa Hebert-torvet. 
For ikke muligvis at formindske udbyttet af de 2 ældste brønde 
havde man lagt den plan at gaa til en dybde af 900 m. lige til Jura- 
lagene, omtrent 200 m. under kridtlagets grønsand. Men de uheld, der 
indtraf under arbeidet, gav anledning til en ændring af den oprindelige 
plan, saa man stansede ved vandlaget, der findes 719 m. under jord- 
overfladen. De jordlag, man ved boringen traf paa, var først 8 m. 
mergel, saa 12 m. kalk, under det grønsand, noget ler, og nederst hvid 
mergel 1 lag af ulige tykkelse. Her traf man i en dybde af 33 m. 40 ctm. 
temmelig rigeligt vand, men ikke skikket til drikkevand, hvorfor et metal- 
rør maatte anbringes for at lukke for dette. 
Den hvide mergel havde til underlag et mægtigt sandlag, derpaa 
ler, hvor der atter viste sig rigeligt vand. Det er fra dette vandlag, 
de industrielle anlæg nord for Paris henter sit forbrug ved brøndborin- 
ger. For at afskjære disse vande maatte brønden i en dybde af 140 m. 
