72 
den i flere lokalformer, hvoriblandt en udmerker sig derved, at den 
eiendommelige tegning paa ryggen er sort istedetfor ellers gul (ach. 
satanas, B.) og paa Philippinerne lever en race med sorte under- 
vinger; disse former i de tropiske lande er mindre end den euro- 
pæiske, da langsom udvikling i kjøligere klimater ofte synes at 
befordre udviklingen med hensyn til størrelse. 
Endnu i midten af forrige aarhundrede ansaaes den i Tyskland 
for en stor sjeldenhed, nu er den en almindelig fremtoning, som 
ogsaa er funden oftere i det sydlige Norge, ja Tromsø museum 
besidder endog 2 eksplarer, som i 1882 er fangede i Maalselven og 
Østfinmarken. Dens overordentlige flyveevne gjør det imidlertid 
ligesaa let for den at foretage en sviptur paa et hundrede mil som 
for svalen og falken. Merkeligt er det, at dens hovednæringsplante 
er poteten, og at dennes almindelige dyrkning vistnok er grunden 
til dødningehovedets tiltagende udbredelse i Europa. Sandsynligvis 
ernærer den sig i sit egentlige hjemland af forskjellige solanum-arter 
(paa Sicilien er den almindelig paa sol. melangona), mens disse i 
Europa ikke har vokset tæt og talrigt nok til at kunne ernære en 
Større stok af slige uhyre graadige og store larver. Foruden poteten 
har man fundet den undtagelsesvis paa flere haveplanter, som bignomia 
catalpa, philadelphus, tycium, euonymus og daucus carota (gulerod). 
Den næsten ligesaa store »konvolvulus-sværmer« (sphinzx 
convolvuli) er sandsynligvis ogsaa indvandret om end langt tidligere 
end foregaaende, kanske allerede med agerbruget, da dens larve 
næsten udelukkende lever paa agerkonvolvulus (convolvulus arvensis). 
Den er almindelig udbredt i Asien og Amerika og optræder enkelte 
varme sommere hyppigt over hele Europa; i det forløbne aar har 
vort museum modtaget et eksemplar fra Lurø paa Helgeland, det nord- 
ligste punkt, hvor den hidtil er bleven bemerket. 
Oleandersværmeren (deilephila mneri, den pragtfuldeste af 
alle europæiske aftensværmere viser sig i enkelte varmere sommere 
over en stor del af Europa og er endog én gang taget i Kristiania. 
Den lægger sine eg paa de i haverne udsatte oleanderbuske, men 
formaar kun at frembringe I generation, saa forsvinder den for i et 
gunstigt aar atter at indvandre fra middelhavslandene, hvor den har 
sit hjem; det er neppe tænkeligt, at den nogensinde vil akklimati- 
seres i den koldere del af Europa, med mindre den skuldé kunne 
endre sin næringsplante. 
