73 
En af vore almindelige kaalsommerfugle, (pieris rapæ) var før 
1860 fuldstændig ubekjendt i Nordamerika. I nævnte aar optraadte 
den imidlertid pludselig i Quebec og fandt der saa gunstige betin- 
gelser for sin tilværelse, at den allerede i 1863 anrettede skade, og 
«derpaa udbredte den sig mod syd til Halifax og Maine i 1867. Et 
nyt centrum for udbredelsen blev i 1868 New York, hvor den skal 
være bleven indført af en tysk entomolog (!) og i 1870 mødtes 
begge de selvstændige udbredelseskredse. Fra nu af trængte den 
. regelmæssig fremad mod vest, men for tiden synes der at være 
indtraadt en stilstand, efterat den har udbredt sig over øststaterne 
til hinsides Missisippi og efterat have fortrængt 2 af de indfødte 
«arter, (p. protodice og oleracea.) I 1873 blev den indslebt til Char- 
leston og i 1874 til Florida, men derfra synes den ikke at have ud- 
bredt sig videre. 
At denne samme arts optræden i et enkelt eksemplar i Hammer- 
fest for nogle aar siden og dens større slegtnings (p. brassicæ) fore- 
*komst som larve i en have i Tromsø i 1879 skyldes saadan tilfældig 
indførsel, anser jeg for høist sandsynligt, og maaske er paa en lig- 
nende maade den vakre orangegule colias edusa bleven ført op til 
Gudbrandsdalen i 1877, uden at den hverken før eller senere er 
bleven iagttaget i Norge. 
Kakkelakerne, hvoraf mindst 4 arter forekommer i Furopa, 
hvilke alle ogsaa er fundne hos os, hører til de mest bekjendte fra 
:andre verdensdele indslebte insekter. Den mest udbredte er vistnok 
den mindre, lysbrune saakaldte tyske kakke lak (blatta germamica), 
som hos os er almindelig i bagerier og i flere af vore postskibe, 
mens de 2 store sortbrune arter, den ostindiske (b, orientalis) 
og den amerikanske (b. americana) fornemmelig findes i de større 
havnestæder. Vi skal imidlertid ikke længere opholde os ved dem, 
«da de er saa almindelig bekjendte, heller ikke har jeg kunnet op- 
-drive historiske data angaaende deres indvandring. 
Den 4de og mindste af vore arter, den saakaldte laplandske 
kakkelak (b. lapponica) adskiller sig derimod i sit levesæt paa en 
«merkelig maade fra sine indvandrede slegtninge, idet man træffer 
«den i fri luft paa buske og i græsset langt fra menneskelige boliger, 
og skjønt jeg har seet opgave over, at den skulde holde til i skog- 
finnernes og fiskerfinnernes hytter, har jeg dog aldrig paa mine 
«xeiser i Tromsø stift paatruffet den anderledes end i det fri.  Deri- 
