77 
gule kvaster; det er som en blomsterregn over et brusende springvand! 
af grønt løv. Australnegeren kan ikke tænke sig livet og vilde ikke 
kunne tænke sig noget paradis uden store strækninger med xanthorrhoea ;' 
han kalder sig søn, ikke af det stolte gummitræ, men af den beskedne: 
xanthorrhoea, hvis velgjerninger han ikke nok kan prise. Vi skal senere 
komme tilbage til denne plante, som den indfødte udentvil vilde kalde: 
sit forsyn, hvis han vidste, hvad et forsyn var for noget. I busklandet 
trives ogsaa rigelige mængder af mægtige græsarter som kængurugræsset 
(anthistiria) og panicum laevinode, mellem hvis tuer en rytter paa sin 
hest med lethed kan skjule sig. 
Overgangen mellem skoven og busklandet og de fede, ofte med 
graalige klipper bestrøede græsgange, dannes af de træagtige bregner, 
som vi vilde finde lige vakre som, ja kanske vakrere end, palmerne,. 
hvis det ikke var, at disses nytte og den taknemmelighed, mennesket er 
dem skyldig, forøgede deres skjønhed. Naar man fra ørkenen af nær-- 
mer sig oasen, saa tiltales man i merkelig grad af disse ædle og stolte: 
træer, men det indtryk, de gjør paa en, den følelse, de fremkalder, den 
skyldes ikke træernes egen ynde alene, men ørkenens uhygge og øiets 
træthed efter synet af den evindelige brændende sand og saa den. 
ubevidste erindring om deres velgjerninger og deres nytte. 
Palmernes tynde krone kaster en sparsom og ubestemt skygge; de 
mildner om morgenen solstraalerne paa en behagelig maade, men giver 
ingen tilstrækkelig beskyttelse mod middagssolens ildregn. Ganske ander- 
ledes med Australiens bregneskove. De solide tykke stammer med sit 
tætte dække af brune luftrødder naar aldrig nogen synderlig høide og. 
bærer i toppen en tæt krans af fine og sterke, dristigt bøiede blad- 
stilker, som deler sig og deler sig paany indtil de fineste forgreninger,. 
som bærer smaa blade. De broncefarvede undersætsige stammer, be-- 
satte med spiralstilkede skjæl og ofte beskyttede af skarpe pigge, staar 
som tætte søilerader, overhvælvede med et grønt dække af sammenstø- - 
dende kroner, som hist og her lader den blaa himmel skinne igjennem: 
og giver bundter af skarpt sollys adgang til de høitidelige hvælvinger, 
som ved sit svage lys minder om Indiens underjordiske helligdomme.- 
Lyset trænger ind og kastes tilbage fra alle kanter, forgyldende en 
græstue her og en mosdot et andet sted, indtil det taber sig og for- 
svinder, efterladende et halvlys som 1 et akvarium. Særlig mosen trives 
og breder sig i dette halvlys og dækker med sine forskjellige arter og 
nuancer alle mulige ting, jorden, stenene og træstammerne, mellem hvis. 
skjæl dotterne sætter sig fast. Kun de tynde, haarde og glatte stammer 
og stilke er nøgne, enhver brækket gren eller raadnende stamme bliver 
