SI 
ning som griberedskab, og fødderne formaar de at dreie rundt, saa de 
med den indre flade op kan bruge dem som skrustikke til fastholdelse 
af redskaber eller vaaben, som de skal bearbeide. Jægerne klatrer, 
uden anden hjælp end barkens ujevnheder eller indsnit, de skjærer i den, op 
i trær af femti til hundrede fods høide. Deres fødder er følgelig 
»gribefødder<, som Wallace har kaldt malaiernes, og deres gang er 
derfor ogsaa forskjellig fra vor. For det første har de den vakre 
elastiske gang, som hænger sammen med mangelen af skotøi, men der- 
nest sætter de ikke foden fladt ned, som vi, men klamrer sig ligesom 
fast 1 jorden. 
Deres syn er forbausende skarpt, saa de kan skjelne yderst tjerne 
og yderst smaa gjenstande og finde frem insekter eller smaa sop, som 
skjuler sig 1 græsset, og som en europæer, hvor øvet han end var, al- 
drig vilde faa øile paa. De er udmerkede fodgjængere, gaar hurtigt 
og hopper overordentlig høit, men skal, efter hvad man mener at have 
erfaret, naar det gjælder en lang og anstrængende marsch, ikke være 
saa udholdende som de hvide. Da de tilbringer den overveiende del 
af sit liv i det fri, saa er deres sanser idethele mere opøvede og 
finere end vore; deres fine, silkebløde hud er 1 besiddelse af en føle- 
sans, som langt overgaar den, vor hud er begavet med. 
Visse stammer har frembragt bekjendte svømmere og dykkere, men 
særlig i løb og under klatring er det, deres lemmers behændighed 
kommer til sin ret. Naar de sætter sig i positur for at slynge eller 
gribe kastespydet, saa kan man ikke andet end beundre deres mandige 
skjønhed. Skjægget, som i regelen er tykt og fuldt, er deres stolthed, 
det pleier de stadig og kjæler bestandig for. 
Kvinderne synes at staa under mændene, dog er der mange af de 
unge piger, som har særdeles veldannede og vel proportionerede lemmer. 
Og om huden end er aldrig saa mørk, saa beholder den altid en varm 
tone; øinene taber sjelden sin straalende, fugtige glans og har, seet 
paa nært hold, et yderst mildt og behageligt udtryk; paa afstand der- 
imod gjør den skygge, øiebrynet kaster, at blikket ofte er lidt haardt; 
stemmen og latteren er ofte behagelig og velklingende, bevægelserne 
smukke og livlige. Tildels kan de være virkelig vakre, som Kathline 
»den skjønne prinsessec, der for nylig vakte den største beundring 
blandt guldgraverne i Jones Crick. Hendes smidige figur, smuktfor- 
mede og faste barm var en circassierinde værdig. Hendes læber luk- 
kede sig over en perlerad af deilige tænder; haaret faldt i brune lokker, 
sorte silkebløde øienhaar tilslørede hendes livlige og urolige øine. Og 
6 
