83 
De forstaar ogsaa at helbrede benbrud og forvridninger ved at 
lægge en bandage af ler om det syge lem. Ligeoverfor smerter er de 
yderst ufølsomme; man har saaledes seet dem ganske roligt amputere 
et ben ved at brænde det af med et brændende træstykke. 
De sygdomme, de fornemmelig lider af, er rheumatisme, tandpine 
og tæring. Øienbetændelser, fremkaldt af varmen og forværret af flu- 
erne, er ogsaa meget almindelige, saa en reisende 1 sin tid kaldte dem 
»folket med de rindende øine<«. Fra 1788 af har de hvide beriget 
dem med kopperne, som ofte har tilintetgjort hele stammer. To tre- 
diedele af de indfødte skal desuden lide af leversygdomme. FHovedpine 
hehandler de ved, paa en maade som ikke er kjendt, at gjøre store 
huller i hjerneskallen, som vore forfædre i sin tid gjorde. I kogt eller 
raa tilstand er blodet, »livets kilde« som de kalder det, et næsten lige- 
saa vigtigt helbredelsesmiddel som fedtet. De lader det dryppe fra 
sine aarer ned paa syge børn eller svage oldinger; mændene aarelader 
sig sterkt forat hjælpe en kamerat paa fode, som er bleven afmægtig 
af træthed eller ikke kan spise, og kvinderne er altid rede til at 
lade sin mand eller sit pattebarn suge det varme blod af armen ellet 
tandkjødet. Ogsaa melken ansees som et mægtigt lægemiddel; urinen 
anvender de til udvendigt brug, og sæden holder de høit i ære som 
universalmiddel. Vi kan imidlertid ikke give os ifærd med kapitlet 
kurmethoder og helbredelsesmidler uden med en gang at komme midt 
op 1 deres troldomskunster, som det ligger udenfor vor hensigt at be- 
handle her. , 
Elie Reclus. 
Stjernernes alder.) . 
Den store Herschel, som med sine observationer havde omspændt 
hele himmelen, og hvis meninger næsten betragtedes som udtryk for 
selve videnskaben, troede at solen var beboet. Arago, som efter ham 
indtog pladsen som autoritet i den fysiske astronomi, troede at solen 
var beboelig. Denne mening hos to saa betydelige mænd, af hvilke 
den sidste næsten tilhører vor egen tid, viser hvilke fremskridt viden- 
skaben har gjort i en fjerdedels aarhundrede. Nutildags gives der ikke 
en astronom, som, selv for et eneste øieblik, vilde indrømme muligheden 
af livsudvikling paa vor store centralarne. 
Vi har nu rimeligere og sundere forestillinger om den rolle, som 
de forskjellige led i solsystemet spilier. 
1) Foredrag af Janssen, direktør for det astrofysiske observatorium i Meudon. 
6* 
