37 
Der maatte til dette ventes mere end et aarhundrede, man maatte 
forlade syden og vende sig mod norden. Der fremtraadte henimod 
midten af det 18de aarhundrede en mand, som har været den flittigste 
og maaske den største iagttager, som nogensinde har eksisteret. Denne 
mand, som arbeidede sig op fra en beskeden og ganske anden stilling, har 
selv skabt sin videnskabelige opdragelse, sine instrumenter og de metho- 
der, han benyttede. Han har ganske alene gjort opdagelser, mange nok 
til at skabe ti berømtheder, og han har havt ligesom berettiget vederlag 
ved at se sit navn blive for samtiden som et astronomiens symbol og 
sine ideer modtagne som selve videnskabens sandheder. Denne mand 
var William Herschel. 
Blandt Herschels umaadelige arbeider vil vi ikke betragte andre 
end de over taagepletterne; thi det er ved de slutninger, som Herschel 
har uddraget fra sine iagttagelser af disse, at ideen om udvikling er 
- naaet til at omfatte himmelen. 
Herschel alene opdagede størstedelen af himmelens taagepletter. 
Han forefandt 70—80, han efterlod os 2500. 
Fra den vidtløftige undersøgelse, som han underkastede disse ofte 
saa besynderligt formede himmellegemer, kom han til en stor og mester- 
lig ide, som han gjorde til sin, og som siden er blevet populær. Denne 
ide kjender nu alle og enhver, saa meget bifald har den vundet ved 
sin simpelhed og storhed. Her er den: 
Taagerne har ofte glimrende punkter, og disse punkter viser sig, 
om man, istedetfor at betragte dem kun hos én taage, følger dem hos 
et stort antal af disse himmellegemer, omgivne af mere eller mindre 
vidtstrakte taagemasser. Det synes, som om disse kjerner frembyder for 
os alle grader af fortætning hos det stof, hvoraf de bestaar, helt fra de 
tyndeste skyers til den bedst udviklede stjernes. 
Den ide, som da frembød sig for Herschels blik, var, at taagerne 
viser os verdener, som holder paa at danne sig. Stjernerne er da intet 
andet end taagestof, som har fortættet sig og har givet anledning til 
dannelsen af sole og de legemer, som følger med dem. 
Vi ser, paa hvilken mængde af kjendsgjerninger Herschel grunder 
sin theori, og han kunde heller ikke retfærdiggjøre den ved betragtningen 
af en enkelt taageplet. I virkeligheden maatte han, for at faa frem de 
omdannelser, som skulde have til resultat dannelsen af en stjerne, som 
 begyndte som en taagesky, raade over tidsrum, ligeoverfor hvilke livet, 
og uden tvil ogsaa den menneskelige videnskab, er at regne for et 
øieblik. Nei det er ved betragtningen af en hel række af himmellege- 
