91 
ter andre viser os tegn til en aftagende virksomhed og giver os billedet 
af en stjerne, som holder paa at dø ud. Alle giver de os ved forskjel- 
lighederne 1 deres udviklingsfaser og den lange tid, som denne udvikling 
kræver, maalet for uhyre tidsrum, som har maattet henrinde fra den 
tid, da disse de ældste kloder blev til, indtil det øiebik, da det er givet 
os at betragte dem. 
Naar grundtrækkene for den siderale udvikling engang blir endelig 
fastslaaede, vil videnskaben have fuldendt en af sine merkeligste ero- 
bringer. Ved den vil det være givet mennesket at gaa tilbage gjennem 
de kosmogoniske tidsperioder, at læse 1 stjernerne deres fortid og frem- 
tid, ligesom det allerede har vidst at maale deres afstand, at veie og 
analysere det stof, af hvilket de er dannede. Da vil erkjendelsen af ti- 
dens uendelighed være følet til erkjendelsen af rummets uendelighed. 
Paa den maade aabner saaledes videnskaben lidt efter lidt for 
den menneskelige fornuft den hemmelighedsfulde og guddommelige bog, 
i hvilken verdensrummets historie er skrevet. Snart vil mennesket læse 
den side for side. Det vil være vidne til klodernes barndomsalder, til 
solenes tilbliven, til deres opblussen og hendøen. Det vil hæve sig end 
høiere og naa til forstaaelsen af de evige love, som er raadende ved 
naturens hemmelighedsfulde forbindelser, af kraften og aanden i rummet 
og 1 tiden. 
Videnskaben har ikke alene til maal at gjøre os til herrer over na- 
turkræfterne, for derved at forøge vor magt og vort velvære; end mindre 
maa den udledes af tom nysgjerrighed eller ufrugtbart hovmod. Nei, den 
videbegjærlighed, som optager mennesket, og som har kostet det saa 
mange anstrengelser og offre, selv martyrier, siden det begyndte at tænke 
over naturen, har sine rødder i dets intellektuelle og moralske bestem- 
melses mysterium. Det hemmelige og uimodstaaelige instinkt, som har 
bragt os til videnskaben, er intet bedrag. Videnskaben styrker sjælen 
ved de anstrengelser, den kræver, de tilbøieligheder, den udvikler, de 
syner, den aabner for os. Den løfter den, river den med sig og fører 
den til egne, hvor intet uværdigt kan følge den. Det er derved at den 
i sandhed er af guddommelig oprindelse, at den fortjener vore offre,. 
alle vore anstrengelser, al vor kjærlighed. 
J. Jansen. 
