99 
almindeligste arktiske former, aceros phyllonyx, der af enkelte ansees 
for blind, mens andre forfattere omtaler øine. Selv er jeg endnu 
i tvil angaaende denne art; paa spirituseksemplarer er visselig ikke spor 
af øine at opdage, men paa levende eksemplarer sees 2 hvide punkter, 
som jeg dog har tænkt mig kunde være roden af følerne, der skin- 
nede igjennem; uheldigvis finder jeg ikke notiserne herover fra min 
sidste tur i 1887 og mindes heller ikke sikkert, til hvilket resultat, 
jeg dengang kom. 
En ganske særegen stilling med hensyn til synsorgafierne ind- 
tager familien ampeliscidæ, der tæller 3 nordiske slegter, ampelisca, 
byblis og haploops. Mens nemlig samtlige øvrige amphipoder be- 
sidder de blandt leddyrene almindelig udbredte sammensatte (facet- 
terede) øine, har ampelisciderne kun en enkelt sterkt lysbrydende 
linse, men til gjengjæld har de 2 førstnævnte slegter ikke mindre 
end 2 par, mens haploops kun har ét, dog vil Bruzelius have 
seet 4 øine ogsaa hos denne slegt. Foruden de enkelte linser fin- 
des dog hos nogle en samling lyselementer bagenfor øinene, saa- 
ledes som Stebbing afbilder en af Challenger-ekspeditionens 
arter; til gjengjæld — 
gives der ogsaa helt 
blinde arter, hvoraf 
HNO. Sårs fra den 
norske Nordhavs-eks- 
pedition beskriver 2 
ampelisea og en byblis, 
den sidste funden ned 
til et dyb af620favne. 
I almindelighed vil 
man bemerke et rødt 
eller sort pigment om- 
kring linserne; hos 
den her afbildede 
byblis gaimardi (fig. 4) 
er det sort og meget 
skarpt afsat. I fig, 2 
og 3 er fremstillet 2 
nærbeslegtede ampe- 
lisca (2 : a. eschrichtii, 
3 : å. macrocephala) 
