104 
dyret til bedre at holde sig fast, det erkjender man lettest ved at 
betragte en amphipode, der krummer sit legeme forat gribe om en 
gjenstand. Formen af disse tre sidste par gangfødder er yderst 
variabel; snart er alle 3 par temmelig ensdannede, snart er de alle 
3 indbyrdes ulige, det sidste kan være meget langt som hos oedi- 
ceriderne snart kortere end de foregaaende som hos ampelisca 
og visse hyperider. + Eiendommelige forhold frembyder mange 
slegter åf disse sidstnævnte ved den usædvanlige udvikling af det 
5te fodpar (3die par gangfødder) som snart er til en yderlig grad 
forlænget og tyndt, men oftest dog meget kraftigt og forsynet med 
nogle forfærdelige gribesakser af de eventyrligste former. I fig. 16 
—18 har jeg efter Stebbing fremstillet dette fodpar hos anchylomera 
(16), phrosina (17) og phorcorraphis (18), og om man gjennembla- 
der nævnte forfatters voluminøse pragtverk over Challenger-eks- 
peditionens amphipoder, vil man finde et rigt udvalg af disse mon- 
strøse former. 
Saa har vi 3 par svømmefødder (pleopoda), der er ens byg- 
gede og bestaar af et grundled og 2 mangeledede med fjerbørster 
rigt besatte grene. Deres funktion er foruden at tjene som svøm- 
meaarer vistnok ogsaa at skaffe en stadig strøm af friskt vand til 
gjællerne. Og tilslut kommer da springfødderne (uropoda), 3 par i 
antal, der vender bagud og ligeledes bestaar af et grundled med 
2 grene, hvoraf dog den ene mangler hos mange former. 
Alle legemets bihang, saaledes ikke blot fødderne men ogsaa 
munddelene, er i mere eller mindre grad udrustede med torne, haar 
og børster af alle slags og i alle finhedsgrader, snart enkelte, snart 
sagtakkede eller fjerformede, ofte kløvede i spidsen. Især er de 
arter, som lever paa blød mudret bund, efter min erfaring, rigt ud- 
styrede med fjerbørster, maaske for at forhindre dyndet fra at trænge 
ind mellem gjællerne og i legemets andre organer. Kjæbeføddernes 
palpe og alle de 7 forreste par fødder ender oftest i en mere eller 
mindre bevægelig klo, der næsten bestandig synes at være aaben i 
spidsen forat give afløb for forskjellige sekreter, der hos enkelte arter 
er paavist at være spindestoffer (hvorom mere nedenfor), og hos 
mange vistnok er en slags gift, som hos saa mange andre leddyr, 
men herover foreligger mig bekjendt endnu ingen undersøgelser. 
Det er ingen tvil underkastet, at alle disse klør, torne og børster 
