105 
spiller en vigtig fysiologisk rolle, og at her foreligger et saare vidt 
undersøgelsesfelt; men som sagt, man ved endnu lidet eller intet 
herom. Endnu staar tilbage at omtale 2 bihang, der ingenlunde er de 
mindst vigtige, nemlig gjællerne og hunnensrugepose. Gjællerne 
eller aandepladerne (fig. 19a og 20) er heftede til roden af fødderne, 
findes aldrig paa det første fodpar og mangler ofte ogsaa paa det 
7de. De er hos yngre individer mere sækformige, men bliver 'efter- 
haanden fladtrykte og bestaar da af 2 paa hinanden liggende blade 
med et maskeverk imellem, hvori blodet cirkulerer, og med en større 
aaben gang langs randen, hvori blodet ogsaa strømmer; ud- og 
indstrømningsaabningen til gjællerne ligger efter Boeck tæt ved 
hinanden. 
Hos slegten orchestia, hvis arter er rene landdyr, som ikke 
engang kan leve i vand, er gjællerne af en langt fastere konsistens, 
meget smaa og skrueformigt optrukne samt trykkede ind til lege- 
met for at være desbedre beskyttede. 
Fig. 19 forestiller en fod af en metopa med gjælleplade (a) og 
eggeplade (b); fig. 20 er gjællepladen til byblis gaimardi, der tyde- 
ligt og vakkert viser blodkanalerne. 
Eggepladerne, der tilsammen danner rugeposen (marsupium), 
udspringer ved siden af gjællepladerne og bestaar af enkle mem- 
braner af høist forskjellig form (fig. 21 af harpinia), Snart næsten 
kredsrunde snart lineære, og fuldt udvoksede besatte med ikke 
meget tætstaaende lange enkle børster. Angaaende antallet af egge- 
pladerne og deres beliggenhed har der været megen dissens; Sp. 
Bate angiver dem at være 4 par og fæstede til de 4 forreste fodpar, 
Bruzelius siger, at de ligeledes er 4 i antal og fæstede til 2—s5te 
fodpar paa alle af ham undersøgte arter, medens Boeck, der har 
havt et særdeles rigt materiale under hænder, finder dem at være 
5 par og anbragte paa 3—7de led! Selv har jeg af rent tilfældige 
grunde hidtil ikke kommet til at befatte mig med dette forhold, 
hvis undersøgelse jo ikke kan frembyde nogen vanskelighed; anta- 
gelig har vel Boeck nærmest truffet det rette, men jeg finder dog 
paa mine tegninger af byblis gaimardi, at det 2det fodpar ved 
siden af gjællebladet bærer et smalt blad, der visselig er den halvt 
udviklede eggeplade. Sandsynligvis gives der blandt denne store 
vrimmel af arter forskjellige undtagelser, for ellers ikke at tale om 
caprelliderne, som tilslut skal faa sig et eget lidet afsnit. 
