108 
levende live oftest oliven- eller nøddebrune melita dentata, der paa 
spiritus bliver violet og beholder denne farve; ligesaa bevares hos 
podocerus angvipes legemets talrige sorte pigmentpunkter, og ligesaa 
de graabrune tværbaand hos protomedeia fasciata, corophium crassi- 
corme og flere oedicerider. 
Hvad udbredelsesforholdene angaar, kan man vel sige, at am- 
phipoderne er nogenlunde ligeligt fordelte over den hele jord. Man 
har vistnok tidligere antaget, at de var talrigst i de koldere havstrøg, 
simpelt hen fordi man først i en forholdsvis sen tid har begyndt at 
skjænke dem nogen større opmærksomhed i de varmere himmel- 
strøg; dog vil man vistnok finde som regel, at individantallet er 
størst i de koldeste have, men at antallet af arter tiltager, eftersom 
man kommer sydover; men i hvilket forhold dette finder sted for 
amphipodernes vedkommende udenfor de europæiske farvande, derom 
ved jeg intet med sikkerhed at meddele. Rev. Stebbing har i 
sit førnævnte storartede arbeide leveret et interessant kart, der viser 
amphipodernes udbredelse efter Challenger-ekspeditionens under- 
søgelser. De i almindelighed pelagiske hyperider er udbredte 
overalt, og fra en mængde stationer noteres udelukkende arter af 
denne gruppe; af særlig interesse er det at gjenfinde flere af de 
nordiske slegter paa den sydlige halvkugle, og idetheletaget stikker 
dybvandsformerne fra de varmere have ikke særdeles af mod de 
nordiske arter, mens derimod de pelogiske arter, der hovedsage- 
lig udgjøres af hyperider, frembyder det samme rige udvalg af 
fantastiske og burleske former, som vi beundrer i en tropisk insekt- 
samling. 
Med hensyn til vor eget lands amphipodefauna, da er den en 
af de bedst undersøgte, skjønt her vistnok endnu staar adskilligt 
tilbage at udrette, og som det er at vente, viser den ogsaa et stort 
antal arter, takket være Axel Boeck's og G. O. Sars ihærdige 
undersøgelser. Den første opregner i 1859 92 arter norske amphi- 
poder, mens Sars i 1882 kunde opføre 2094 arter (nu vistnok 
steget til 300) fra den norske kyst, men hvormange der heraf kan 
ansees for arktiske elementer er vanskeligt at afgjøre, da de fleste 
har en saa betydelig udbredelse. Den ovenfor nævnte merkelige 
atylus uncinatus opdagede Sars paa Jæderen paa ganske grundt vand, 
men det eneste eksemplarer i vor samling medbragte prof. Weber 
fra Vardø, ligeledes fra ganske ringe dyb; hvor er saa dens rette 
